ф
УХВАЛА

23 листопада 2020 року  
Київ
справа №826/17866/18
адміністративне провадження №К/9901/27842/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,
суддів - Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року у справі №826/17866/18 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Представництва Президента України в Автономній республіці Крим про визнання протиправною і скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Окружний адміністративний суд міста Києва своїм рішенням від 8 серпня 2019 року позов задовольнив частково:

- визнав протиправними і такими, що не відповідають правовому акту вищої юридичної сили, положення Змін, що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року №304, затверджені постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року №304" №784 від 12 вересня 2018 року в частині:

1) пункту 2 Змін, що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року №304, а саме - положення стосовно доповнення пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року №304 абзацом такого змісту: "Постійному Представнику Президента України в Автономній Республіці Крим - приймається за погодженням з Главою Адміністрації Президента України";

2) пункту 3 Змін, що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року №304, а саме - положення стосовно виключення з Додатку (Додатку 1 у новій редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року №304) такої позиції: "Постійний Представник Президента України в Автономній Республіці Крим 13100, Перший заступник Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим 12900, Заступник Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим 12500";

3) наявності у назві Додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року №304, запровадженого пунктом 4 Змін, що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року №304 слів "Представництва Президента України в Автономній Республіці Крим";

4) наявності у тексті Додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року №304, запровадженого пунктом 4 Змін, що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року №304 слів "Постійний Представник Президента України в Автономній Республіці Крим 1,6, Перший заступник Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим 1,4, Заступник Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим 1,25".

- визнав протиправним і скасував розпорядження Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим від 4 жовтня 2018 року №26 "Про введення в дію штатного Розпису Представника Президента України в Автономній Республіці Крим" в частині, що стосується виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року №304" №784 від 12 вересня 2018 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 24 вересня 2020 року скасував рішення суду першої інстанції і ухвалив нову постанову, якою відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

У своїй касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року у справі №826/17866/18 і залишити в силі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 8 серпня 2019 року.

Ознайомившись із доводами касаційної скарги щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження, визначених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»), Верховний Суд відхиляє доводи скаржника щодо вказаних підстав з огляду на таке.

Приписами пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" і статті 13 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права в подібних правовідносинах.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі незгоди з ухваленими судовими рішеннями, зокрема постановою суду апеляційної інстанції, можуть реалізувати право на їх оскарження в касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.

Суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові від 24 вересня 2020 року у справі №826/17866/18 встановив відповідність постанови Кабінету Міністрів України від 12 вересня 2018 року №784 в частині, що стосується Представництва Президента України в Автономній республіці Крим (далі - «Представництво»), актам вищої юридичної сили, а також дійшов висновку, що вказана постанова Кабінету Міністрів України №784 прийнята з дотримання встановленого чинним законодавством порядку. 

Так, апеляційний суд, аналізуючи приписи статті 139 Конституції України, статей 1, 2, 9, 10, частини четвертої статті 15 Закону України «Про Представництво Президента України в Автономній Республіці Крим, зробив такий правовий висновок:

«Правовий статус Представництва визначено як статтею 139 Основного Закону України, так і Законом України «Про Представництво Президента України в Автономній Республіці Крим». Водночас постановою Кабінету Міністрів України №784 від 12 вересня 2018 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року №304» не вирішувалося питання зміни статусу Представництва з державного органу, повноваження якого поширюються на всю територію України на державний орган, повноваження якого поширюються на територію однієї або кількох областей, міст Києва або Севастополя. Аналіз наведених змін, внесених оспорюваною постановою до постанови №304 від 20 квітня 2016 року, свідчить, що вони стосуються виключно оплати праці, розміру посадового окладу Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим та коефіцієнтів співвідношення посадових окладів».

Крім того, суд апеляційної інстанції у постанові від 24 вересня 2020 року зазначив, що у пояснювальній записці до проекту оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України прямо зазначено, що його підготовлено з метою врегулювання питання погодження виплати надбавок за інтенсивність праці, премії, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань на виконання доручення Віце-прем`єр-міністра України П. Розенка від 16 квітня 2018 року №15467/1/1-18.

Відтак, за висновком цього суду, зробленого з урахуванням правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 11 серпня 2020 року у справі №640/22415/18, оскаржувана постанова Кабінету Міністрів України №784 не є нормативно-правовим актом, який визначає юрисдикцію Представництва. Враховуючи викладене, апеляційний суд також встановив, що оскаржувана постанова не суперечить правовим актам вищої юридичної сили, до того ж прийнята з дотриманням відповідної процедури. 

Натомість скаржник у касаційній скарзі зауважує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові застосував норми права у подібних правовідносинах без урахування висновку щодо їх застосування, викладеного у постанові Верховного Суду від 18 червня 2020 року у справі №826/17866/18 (щодо пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України). Посиланнями на цю ж постанову обумовлені доводи стосовно необхідності відступлення від правового висновку, зробленого Верховним Судом у справі №640/22415/18 на користь висновку, зробленого судом касаційної інстанції у справі №826/17866/18. Також питанням вибору судом апеляційної інстанції між правовими висновками, викладеними Верховним Судом у справах №640/22415/18 і №826/17866/18, для їх застосування апеляційним судом частково обґрунтовані посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України. 

Так, ОСОБА_2 зауважує, що у справі №826/17866/18 Верховний Суд 18 червня 2020 року ухвалив постанову за результатами розгляду його ж касаційної скарги на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 7 листопада 2019 року. Оскільки цією постановою Верховний Суд направив справу №826/17866/18 на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, то за його результатами Шостий апеляційний адміністративний суд, постановляючи оскаржувану постанову від 24 вересня 2020 року, повинен був керуватися саме правовими висновками, зробленими Верховним Судом у справі №826/17866/18.

Проте, надаючи оцінку цим доводам скаржника слід зауважити, що у постанові від 18 червня 2020 року у справі №826/17866/18 Верховний Суд взагалі не аналізував положення статті 139 Конституції України, статей 1, 2, 9, а також частини четвертої статті 15 Закону України «Про Представництво Президента України в Автономній Республіці Крим», в тому числі в контексті природи правовідносин, які регулюються вказаними нормами та правовідносин, які врегульовані постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року №304" №784 від 12 вересня 2018 року в її оскаржуваній частині, зокрема у порівняльному аспекті. Відтак відсутні підстави вважати, що Верховний Суд у справі №826/17866/18 зробив правовий висновок щодо визнання оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України №784 такою, яка визначає юрисдикцію Представництва. 

Натомість відповідний аналіз перелічених правових норм, в тому числі у його порівняльному аспекті, зроблений у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2020 року у справі №640/22415/18, якою визначено коло правових відносин, яких стосується і на які поширюється оскаржувана постанова Кабінету Міністрів України №784 в її оскаржуваній частині: питання умов оплати праці, розміру посадового окладу Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, коефіцієнти співвідношення посадових окладів. 

В силу частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, суд апеляційної інстанції правильно врахував висновки Верховного Суду у справі №640/22415/18, оскільки саме у цій справі вони зроблені за результатами аналізу тих правових норм, якими регулюються питання юрисдикції Представництва. Натомість у справі №826/17866/18 Верховний Суд не аналізував положення статті 139 Конституції України, статей 1, 2, 9, а також частини четвертої статті 15 Закону України «Про Представництво Президента України в Автономній Республіці Крим», якими регулюється питання юрисдикції Представництва. 

Так, з аналізу пунктів 50-52 постанови Верховного Суду від 18 червня 2020 року у справі №826/17866/18 випливає, що суд констатував передчасність висновків апеляційного суду щодо відсутності порушеного права позивача, а також факту зміни юрисдикції Представництва без аналізу розміру фактичної заробітної плати позивача після прийняття постанови №784.

Відтак положення пунктів 50-52 постанови Верховного Суду від 18 червня 2020 року у справі №826/17866/18 у порівнянні з положеннями пунктів 66-76 постанови цього ж суду від 11 серпня 2020 року у справі №640/22415/18 не можна вважати такими, які містять правовий висновок щодо визначення юрисдикції Представництва постановою Кабінету Міністрів України №784 з урахуванням комплексу усіх правових норм, якими регулюється питання його юрисдикції, а саме: статті 139 Конституції України, статей 1, 2, 9, а також частини четвертої статті 15 Закону України «Про Представництво Президента України в Автономній Республіці Крим».

Отже, з огляду на викладене, а також враховуючи приписи частини п`ятої статті 242 КАС України, суд апеляційної інстанції у постанові від 24 вересня 2020 року обґрунтовано застосував правові висновки, зроблені у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2020 року у справі №640/22415/18, яка дійсно містить висновки щодо питання застосування необхідних норм права, є остаточною і не може бути оскаржена. 

Водночас Верховний Суд враховує відсутність постанови Верховного Суду про відступлення від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2020 року у справі №640/22415/18. 

Крім того, касаційний суд враховує, що суд апеляційної інстанції за наслідками нового розгляду справи виконав вимоги постанови Верховного Суду від 18 червня 2020 року у справі №826/17866/18, оскільки провів необхідний аналіз розміру фактичної заробітної плати позивача після прийняття постанови Кабінету Міністрів України №784.

Виходячи із системного аналізу викладених Верховним Судом правових висновків у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2020 року у справі №640/22415/18 у поєднанні з вимогами і доводами касаційної скарги, зокрема на обґрунтування підстав касаційного оскарження, визначених пунктами 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України, а також виходячи зі змісту спірних правовідносин у цій справі Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у справі №640/22415/18, а скаржник не обґрунтував необхідності відступлення від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у вказаній постанові Верховного Суду та застосованих судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких умов та обставин справи відсутні підстави для відкриття касаційного провадження за підставами, визначеними пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, кожна з яких пов`язана з питаннями застосування норм права у подібних правовідносинах.

Стосовно доводів скаржника про наявність підстав для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, Верховний Суд зазначає таке. 

Так, згідно вказаної норми підставами для касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

- якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Однією з підстав для відкриття касаційного провадження у справі №826/17866/18 є оскарження постанови суду апеляційної інстанції з посиланням у касаційній скарзі на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Верховний Суд вважає вказані скаржником доводи щодо підстави, визначеної пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України, достатньо мотивованими і такими, що потребують перевірки.

Отже, керуючись статтями 327-331, 334, 335, 338 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відкрити касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року у справі №826/17866/18 за підставою, визначеною пунктом 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

2. Витребувати з Окружного адміністративного суду міста Києва матеріали справи №826/17866/18. 

3. Встановити іншим учасникам справи п`ятнадцятиденний строк з моменту вручення копії ухвали про відкриття касаційного провадження у справі для подання відзиву на касаційну скаргу та доказів надсилання (надання) копії такого відзиву з доданими до нього документами іншим учасникам справи.

4. Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

……………………………

……………………………

……………………………
Н.М.          Мартинюк
А.В.          Жук
Ж.М.          Мельник-Томенко,
Судді          Верховного Суду