УХВАЛА

02 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 522/16358/20

адміністративне провадження № К/9901/30236/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Мацедонської В.Е., 
суддів - Губської О.А., Шевцової Н.В., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області
на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року 
у справі № 522/16358/20 за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про примусове видворення громадянина Республіки Таджикистан, -
УСТАНОВИВ:
Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області звернулось до Приморського районного суду м. Одеса з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому просив суд примусово видворити з України громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 .
Рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 22 вересня 2020 року позов задоволено повністю.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено та скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеса від 22 вересня 2020 року. Прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивачем подано касаційну скаргу, в якій він просить суд постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року - скасувати та залишити в силі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2020 року.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Відповідно до частини 1 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Водночас, відповідно до частини третьої статті 333 КАС України  суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями  280,  281,  287, 288 цього    Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
В розумінні пункту 12 частини першої    статті 4 КАС України    судове рішення - рішення, постанова, ухвала суду будь-якої інстанції.
Суд зазначає, що з огляду на конструкцію правової норми, закріпленої частиною третьою    статті 333 КАС України, зазначена норма    КАС України    застосовується до перегляду в касаційному порядку ухвал, рішень та постанов, прийнятих у справах, визначених статтями    280,  281,  287,  288    цього    Кодексу.
У свою чергу,    стаття 288 КАС України    регулює особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців або осіб без громадянства за межі території України.
Предметом розгляду даної справи є примусове видворення іноземця за межі території України.
За такого правового врегулювання та обставин справи оскарження ухвалених у цій адміністративній справі судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд відповідної касаційної скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.
Оскаржуючи судове рішення у справі щодо примусового видворення іноземця за межі території України, особливості провадження якої регулюються    статтею 288 КАС України, заявник касаційної скарги не зазначає, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Проаналізувавши встановлені судами обставини справи, предмет спору та обраний позивачем спосіб захисту його прав, доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про те, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду цієї касаційної скарги не матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики у цій категорії адміністративних справ.
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Відповідно до пункту 5 частини першої    статті 333 КАС України    суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьої цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Аналіз правових норм та обставин справи доводить про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
На підставі викладеного, керуючись статтею    288,  333 КАС України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 522/16358/20 за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про примусове видворення громадянина Республіки Таджикистан. 
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                                                          В.Е. Мацедонська
Судді                                                                                                                                                                                О.А. Губська
                                                                                                                                                                                                                     Н.В. Шевцова