СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2020 р.                                                                     Справа № 905/463/20  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А. , суддя  Дучал Н.М. ,
при секретарі судового засідання  Стойки В.В.,
за участю представників сторін:
від прокуратури, Горгуль Н.В.,
від позивача, не з`вились,
від відповідача, не з`явились,
від третьої особи, не з`вились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача за вх. №1848 Д/1 на рішення  господарського суду Донецької області від "07" липня 2020 р. (суддя Курило Г.Є.) у справі № 905/463/20 
за  позовом Керівника Волноваської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Військово-цивільної адміністрації міста Волноваха Волноваського району Донецької області,
до Фізичної особи-підприємця Менглебей Костянтина Федоровича, м.Волноваха, Донецька область,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, м.Краматорськ, Донецька область,
про стягнення 400 133, 29 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Керівник Волноваської місцевої прокуратури, м.Волноваха в інтересах держави в особі позивача, Військово-цивільної адміністрації міста Волноваха Волноваського району Донецької області, м.Волноваха, звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Фізичної особи - підприємця Менглебей Костянтина Федоровича, м.Волноваха про стягнення безпідставно збережених коштів в сумі 400133,29грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор посилався на те, що строк дії        договору оренди землі від 04.05.2007, який укладений з        відповідачем закінчився у 2012 році, не був поновлений на новий строк, проте кошти за користування земельною ділянкою на користь позивача від відповідача не надходять у зв`язку з чим, прокурор вважає, що        відповідачем безпідставно збережені кошти у сумі 400133,29грн.
07.07.2020 Господарським судом Донецької області по справі № 905/463/20 прийнято рішення, яким позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Рішення обґрунтовано доведеністю позовних вимог. 
Не погодившись з прийнятим рішенням Фізична особа-підприємець Менглебей Костянтин Федорович звернувся  до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення по справі скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Вважає, що рішення по справі прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права без врахування усіх обставин справи. Наполягає, що судом першої інстанції при вирішенні цього спору, безпідставно було застосовано приписи ст.1212 Цивільного кодексу України.  Суд першої інстанції  не дав оцінки доводам відповідача, викладеним  у п.28 відзиву щодо того, що у справі відсутній розпорядчий документ, який зобов`язаний був видати керівник ВЦА м. Волноваха при передачі земельної ділянки в оренду та не надав оцінку пункту 6 Положення про роботу Військово-цивільної адміністрації, у якому конкретно зазначено право звертатися до суду лише  щодо визнання незаконними актів. Наполягає, що при формуванні торгової націнки на товари відповідач  не включав витрати на орендну плату, а тому  факт отримання коштів ( доходів)  від використання земельної ділянки є недоведеним. 
03.08.2020 р. від Військово-цивільної адміністрації  міста Волноваха надійшла відповідь на апеляційну скаргу. в якій вважають рішення по справі обґрунтованим та таким, що прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права.  
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.08.2020 р. відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Менглебей Костянтина Федоровича на рішення господарського суду Донецької області  від 07.07.2020 р. по справі № 905/463/20. 
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 28.09.2020 у зв`язку з перебуванням на лікарняному судді члена колегії Терещенко О.І. для розгляду справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А., суддя Дучал Н.М.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.09.2020 р. розгляд справи призначено на 20.10.2020 р.
У судове засідання, призначене на 20.10.2020 р. з`явився прокурор та представник заявника апеляційної скарги.
Представник заявника апеляційної скарги наполягав на своїх вимогах, просив рішення по справі скасувати та відмовити у  задоволенні позову з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Крім того, надав до суду письмові пояснення по справі, які долучені до матеріалів справи.  
Прокурор проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Просив рішення по справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Представники позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача у судове засідання не з`явилися. Про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Явка представників сторін судом не визнавалася обов`язковою.   
У судовому засіданні,  призначеному на  20.10.2020 р. оголошувалася перерва до 29.10.2020 р. (ухвала  Східного апеляційного господарського суду від 20.10.2020.)
У судове засідання, призначене на 29.10.2020 р з`явився прокурор. Інші представники сторін у судове засідання не з`явилися.    
Відповідно до приписів ст. 269 Господарського процесуального кодексу України,  Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (ч.1 ст.270 ГПК України).
Заслухавши доповідь головуючого по справі (судді-доповідача), дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, додаткові пояснення до апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, заслухавши прокурора та представника заявника апеляційної скарги, які з`явилися у судове засідання, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи нижчевикладене.  
Судом першої інстанції встановлено  наступні обставини справи.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 27.01.2020 №197741126 право власності на магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» площею 1051,10 кв.м., який знаходиться в АДРЕСА_1 зареєстровано за Менглебей Костянтином Федоровичем на підставі договору купівлі-продажу будівлі №282217 від 10.02.2005.
Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18.11.2019 №НВ-1406341912019,  земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1421510100:01:006:0072, цільове призначення для розміщення та обслуговування магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» площею 0,2053 га зареєстрована як об`єкт цивільних прав 06.06.2007 та є комунальною власністю.
15.12.2006 Волноваською міською радою було прийнято рішення №У-12-192 "Про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки в оренду Менглебею К.Ф. », яким, зокрема, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Менглебею К.Ф. площею 0,2053 га для обслуговування магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», який знаходиться в АДРЕСА_1 . Надано з 15.12.2006 Менглебею К.Ф. земельну ділянку площею 0,2053га в оренду строком на 5 років для обслуговування магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», який знаходиться в АДРЕСА_1 із земель житлової і громадської забудови; зобов`язано землекористувача оформити договори оренди землі з міською радою в строк до 15.01.2007.
04.05.2007 між Волноваською міською радою (орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем Менглебей Костянтином Федоровичем, м.Волноваха (орендар) укладено договір оренди землі (договір).
Відповідно до п.1. договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення та обслуговування магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» із земель житлової та громадської забудови Волноваської міської ради, яка знаходиться: АДРЕСА_1
За умовами п.2 договору в оренду надається земельна ділянка площею 0,2053га, у тому числі під кап. одноп. забудовами - 0,1079га, під проходами, проїздами, площадками - 0,0974га.
На земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна: магазин (п.3 договору).
Нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить - 306680,13грн (п.5 договору).
Орендна плата вноситься орендарем у  грошової формі в розмірі: 15334,00грн на рік, щомісячні сплата - 1277,83грн, 5% від грошової оцінки (п.9 договору).
Відповідно до п.8 договору, договір укладено на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Дія Договору припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено (п.36 договору).
Договір набуває чинності після його підписання сторонами та державної реєстрації (п.42 договору).
Договір зареєстрований 06.06.2007 в Волноваському районному відділі Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за №04.07.150.00024.        
Земельна ділянка передана відповідачу відповідно до акту приймання-передачі об`єкта оренди від 06.06.2007.                        
Таким чином, договір оренди земельної ділянки з відповідачем згідно з п.36 Договору,   припинив свою дію  04.05.2012. Доказів продовження дії договору оренди земельної ділянки сторонами, зокрема, відповідачем, до матеріалів справи не надано.   
Позивач,        Військово-цивільна адміністрація міста Волноваха Волноваського району Донецької області, м.Волноваха звернувся        до відповідача з листом від 23.09.2019 №02/02/722,  в якому повідомив, що на теперішній час правовстановлюючих документів на земельну ділянку під нерухомими майном відповідача, що розташовано за адресою:        АДРЕСА_1        не оформлено, як наслідок -        орендна плата не сплачується.        В зв`язку з чим позивач запропонував відповідачу оформити правовстановлюючі         документи на земельну ділянку у строк до 01.11.2019.        
У відповідь на означений лист, відповідач        зазначив, що договір оренди закінчився понад 3 роки, власник землі не звертався до нього з пропозицією його продовження, отже правових підстав для сплати орендної плати немає. При цьому відповідач не заперечує проти укладення договору оренди земельної ділянки, на якій розташований належний відповідачу на праві власності магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1».
Відповідач отримав проект договору оренди та 08.11.2019 надав позивачу протокол розбіжностей до договору.
На теперішній час договір оренди сторонами не підписаний, доказів зворотного суду не надано.
В листі Головного управління ДПС у Донецькій області від 28.12.2019 зазначено, що за даними інформаційної системи органів ДПС за період з 01.01.2016 по теперішній час надходження плати за землю до місцевого бюджету міста Волноваха від ФОП Менглебей Костянтина Федоровича відсутні.
Прокурор звернувся з позовом        в інтересах         Військово-цивільної адміністрації міста Волноваха Волноваського району Донецької області, м.Волноваха до відповідача, як        фактичного        землекористувача, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею та зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1        ст.1212 Цивільного кодексу України.
Як зазначалося вище, рішенням по справі позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Рішення обґрунтовано доведеністю позовних вимог.
Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на нижчевикладене.
Відповідно до положень    статті 206 Земельного кодексу України     використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт    14.1.147    пункту    14.1    статті    14 Податкового кодексу України     в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти    14.1.72,    14.1.136    пункту    14.1    статті    14 ПК України    у вказаній редакції).
З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".
Оскільки відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдиною  можливою формою здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (підпункт    14.1.72    пункту    14.1    статті    14 ПК України).
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №922/3208/19.
Частина 1    ст.93 Земельного Кодексу України    встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням ч.1    ст. 21 Закону України "Про оренду землі"    визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Предметом регулювання    глави 83 Цивільного кодексу України    (ЦК України) є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до ч.ч.1 та 2    ст.1212 Цивільного кодексу України    особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення    глави 83 Цивільного кодексу України    застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
За змістом приписів глав 82 і 83    Цивільного кодексу України    для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.
Предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єктів нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати на підставі    ст.1212 Цивільного кодексу  України    за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщено.
Судом першої інстанції  встановлено, що відповідач є власником нерухомого майна, розміщеного на зазначеній  земельній ділянці. На час розгляду справи у суді, договір оренди земельної ділянки не оформлений. Відповідач не сплачує кошти за її фактичне користування.     
Відтак, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними, відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1    ст.1212 Цивільного кодексу України.
Аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №922/1008/15, від 07.12.2016 у справі №922/1009/15, від 12.04.2017 у справах №922/207/15, №922/5468/14.
Предметом доказування у даному спорі є, також, обставини щодо земельної ділянки, площі, меж та кадастрового номеру земельної ділянки.
Визначення земельної ділянки наведено в ч.1    ст. 79 Земельного кодексу України, відповідно до положень якої земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Як встановлено приписами ч.ч.1, 3, 4, 9    ст.79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Зазначені обставини, з урахуванням вимог    ст.77 Господарського процесуального кодексу України    (далі -    ГПК України), повинні бути підтверджені певними засобами доказування відповідно до земельного законодавства і не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до    ст. 3 Закону України "Про оренду землі"    об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.
Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди (ч. 1    ст. 21 названого Закону).
Отже, позивач у даній справі має надати докази існування протягом зазначеного в позові періоду земельної ділянки як об`єкта цивільних прав у розумінні та визначенні земельного законодавства, а також обґрунтованість розрахунку стягуваної суми (збереженого відповідачем за рахунок позивача майна (коштів).
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №922/392/18, від 07.02.2019 у справі №922/3639/17, від 06.02.2018 у справі №923/921/17.
На підтвердження, що земельна ділянка на якій розташований об`єкт нерухомості, що належить на праві власності відповідачу, є сформованою  прокурор та позивач надали до суду витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18.11.2019 № НВ-1406341912019.
До матеріалів справи також  надані витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, видані головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області, про те, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки        площею 0,2053 га, по АДРЕСА_1, кадастровий номер 1421510100:01:006:0072 за 2017р. становить 1294929,75грн, за 2018-2020р.р. становить 1553915,7грн.
Відповідно до рішення сесії Волноваської міської ради від 31.05.2013 №6/29-845 «Про внесення змін до рішення Волноваської міської ради від 29.02.2012 №6/15-421 «Про оренду землі» та витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земель м.Волноваха від 19.11.2019 №11-2/2366, №11-2/2367, №11-2/2368 розраховано недоотриманий        дохід місцевого бюджету. Зазначений розрахунок є арифметично вірним.
Оскільки відповідач не надав доказів на підтвердження здійснення останнім оплати за користування земельною ділянкою за заявлений період на час прийняття рішення у справі, судова колегія також приходить до висновку,  про правомірність заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів в сумі 400133,29грн,  у зв`язку з чим, позовні вимоги  підлягали задоволенню.
Щодо твердження заявника апеляційної скарги про відсутність у справі доказів користування відповідачем земельною ділянкою позивача.
Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано під час апеляційного провадження, земельна ділянка  за адресою:        АДРЕСА_1, кадастровий номер 1421510100:01:006:0072, цільове призначення для розміщення та обслуговування магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» площею 0,2053 га зареєстрована як об`єкт цивільних прав 06.06.2007 та є комунальною власністю, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18.11.2019 №НВ-1406341912019.
На зазначеній земельній ділянці розташований об`єкт нерухомості, а саме: магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» площею 1051,10 кв.м., право власності на який    зареєстровано за Менглебей Костянтином Федоровичем на підставі договору купівлі-продажу будівлі №282217 від 10.02.2005., що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 27.01.2020 №197741126.
Крім того в матеріалах справи містяться копії, зокрема,  договору оренди землі від 04.05.2007 між Волноваською міською радою (орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем Менглебей Костянтином Федоровичем, м.Волноваха (орендар), згідно  до п.1. та п.2 якого,   орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення та обслуговування магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» із земель житлової та громадської забудови Волноваської міської ради, яка знаходиться: АДРЕСА_1. В  оренду надається земельна ділянка площею 0,2053га, у тому числі під кап.одноп.забудовами - 0,1079га, під проходами, проїздами, площадками - 0,0974га. та акт  приймання-передачі об`єкта нерухомості від 06.06.2007 р, яким сторони підтвердили отримання в оренду земельної ділянки площею 0,2053 га за адресою м.Волноваха, вул.Юбьілейна, 4 
Доказів повернення зазначеної земельної ділянки матеріали справи не містять.
З огляду на наведене, та враховуючи, що на зазначеній земельній ділянці знаходиться об`єкт нерухомості , який належить позивачу на праві власності, судова колегія приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджено, що земельна ділянка, яка розташована за адресою        АДРЕСА_1, кадастровий номер 1421510100:01:006:0072, з цільовим призначенням для розміщення та обслуговування магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» площею 0,2053 га,  використовується саме відповідачем по справі, оскільки на ній розміщено об`єкт нерухомості , що належить відповідачу на праві власності.
Щодо твердження заявника апеляційної скарги, що судом першої інстанції не правильно встановлено наявність правовідносин, передбачених ст.1212 Цивільного кодексу України.
Відповідно до приписів ч. 4 ст.236  Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права викладені в постановах Верхового Суду 
Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції при прийнятті рішення по справі була врахована правова позиція Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права, зокрема ст.1212 Цивільного кодексу України, , викладена  у постанові по справі № 922/3412/17 від 20.11.2018 р.
Так, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що     до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої    статті 1212 Цивільного кодексу України.
В даному випадку, судом першої інстанції встановлено, що відповідач, як власник об`єкта нерухомості  є фактичним користувачем земельної ділянки з кадастровим номером 1421510100:01:006:0072 площею 0,2053 га. , який не сплачував власнику земельної ділянки грошові кошти за її користування, і як наслідок зберіг у себе кошти, , які мав сплатити за користування нею, а тому зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої    статті 1212 Цивільного кодексу України, яку і застосував суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги.
З огляду на наведене, встановлення наявності або відсутність у відповідача спірної суми 400133,29 грн,   не впливають на розгляд справи по суті. 
З цих же підстав не приймаються судовою колегією до уваги доводи  заявника апеляційної скарги, що дохід від  оренди отримується лише  після укладання договору оренди та його реєстрації у встановленому законом порядку, а також що  при формуванні торгової націнки на товари він не включав витрати на орендну плату, отже факт отримання коштів від використання земельної ділянки не доведений.
Судова колегія з цього приводу зазначає, що  оскільки   відповідач  фактично зберігає кошти, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою, за відсутності укладеного договору, тим самим збільшуючи вартість власного майна, а власник землі (позивач) втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати). 
Що стосується твердження заявника апеляційної скарги, що Військово-цивільна адміністрація міста Волновахи не могла звертатися до суду з відповідним позовом.
По-перше, до господарського суду з позовною заявою звернувся Керівник місцевої прокуратури в інтересах Військово-цивільної адміністрації міста Волновахи, а не Військово-цивільна адміністрація міста Волновахи безпосередньо.
Відповідно до приписів частини 1 та частини 3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру»  представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.  
В обґрунтування звернення з позовом в інтересах Військо-цивільної адміністрації міста Волноваха  прокурор послався, що  Волноваською міською радою до 01.04.2019 р. (до часу створення ВЦА м.Волноваха) не вживалися заходи щодо усунення вищезазначених правопорушень.  ВЦА також не вживала заходів спрямованих на усунення правопорушень у зв`язку з відсутністю коштів необхідних для сплати судового збору. Крім того, ВЦА м.Волноваха 26.09.2019 на адресу прокуратури Донецької області було спрямовано листи з проханням вжити дієвих заходів щодо порушень земельного законодавства Менглебеєм К.Ф .
З огляду на наведене,  судова колегія приходить до висновку, що позов подано прокурором з додержанням приписів   частин 1 та 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
У зв`язку з чим, посилання заявника апеляційної скарги в обґрунтування своїх вимог, на частину 3 ст.6 Закону України "Про військово-цивільні адміністрації", якою передбачено право керівника військово-цивільної адміністрації на звернення до суду щодо визнання незаконними актів органів  місцевого самоврядування, місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права та інтереси територіальної громади, в даному випадку є безпідставними, оскільки з позовом по цій справі звернувся прокурор.
Що стосується права Військово-цивільної адміністрації виступати позивачем у судах.
Відповідно до приписів ст.18-1 Закону України "Про місцеве самоврядування", орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.
Стаття 1 Закону України "Про військово-цивільні адміністрації" встановлює, що Військово-цивільні адміністрації населених пунктів - це тимчасові державні органи, що здійснюють на відповідній території повноваження сільських, селищних, міських рад, районних у містах, виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах рад та голів, та інші повноваження, визначені цим Законом.
Військово-цивільні адміністрації є юридичними особами публічного права і наділяються цим та іншими законами повноваженнями, у межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Військово-цивільні адміністрації населених пунктів набувають прав та обов`язків з дня внесення запису про їх державну реєстрацію як юридичних осіб до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Таким чином, цивільно-військова адміністрація міста Волноваха має право виступати у судах в якості позивача.
Що стосується посилання заявника апеляційної скарги на не врахування судом першої інстанції пункту 28 відзиву, щодо того, що у справі відсутній розпорядчий документ, який зобов`язаний був видати керівник ВЦА м. Волноваха про передачу земельної ділянки в оренду.
В даному випадку, судом першої інстанції не розглядався спір про  укладання договору оренди земельної ділянки або про продовження строку його дії. Тому обставина щодо наявності або відсутності розпорядчого документа, який, на думку відповідача, повинен був видати керівник ВЦА м.Волноваха про укладання договору оренди земельної ділянки, ні яким чином  не впливає на розгляд спору по цій справі, оскільки предметом позову  є  стягнення  безпідставно збережених коштів у зв`язку з  фактичним користуванням земельною ділянкою. Як зазначалося вище, для розгляду такої категорії спорів необхідно встановити тільки  обставини щодо земельної ділянки, площі, меж та її  кадастрового номеру та дослідити докази, які підтверджують, що зазначена земельна ділянка використовується саме відповідачем без оформлення договору оренди земельної ділянки.
Відповідно до приписів  ст. 275 Господарського процесуального кодексу України,  Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема,  залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. ( ст.276 ГПК України)
В даному випадку, судова колегія приходить до висновку, що рішення по справі прийнято судом першої інстанції  з додержанням норм матеріального та процесуального права у зв`язку з чим, рішення по справі залишається без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Судові витрати покладаються на заявника апеляційної скарги. 
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275,276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

1.Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Менглебей Костянтина Федоровича, м.Волноваха, Донецька область, на рішення  господарського суду Донецької області від 07.07.2020 у справі № 905/463/20 - залишити без задоволення.
2.Рішення Господарського суду Донецької області від 07.07.2020 у справі №905/463/20  - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки касаційного оскарження передбачено ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено   04.11.2020 

Головуючий суддя                                                                    О.І. Склярук

Суддя                                                                                           Р.А. Гетьман  

Суддя                                                                                           Н.М. Дучал