ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/7808/20	Головуючий у 1-й інстанції Холява О.І. 	
Провадження № 33/817/233/20 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП  	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю: особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника Островської О.Н., 
розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 травня 2020 року, 

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 травня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Як визнав суд, водій ОСОБА_1 07 травня 2020 року о 01 год. 43 хв. в м. Тернополі на перехресті вулиць Збаразька-Галицька-Бродівська керував транспортним засобом Volkswagen Bora д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, невиразна мова, почервоніння шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою технічного приладу газоаналізатора Drager Alcotest 7510 № ARLM-0285 (повірка дійсна до 27.03.2021 року) або проїхати до найближчого медичного закладу КНП «ТОМСЦЗ» ТОР водій відмовився в категоричній формі у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування вищевказаної постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 травня 2020 року та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КупАП.
Одночасно просить поновити строк на оскарження вищевказаної постанови, оскільки не був присутній під час оголошення рішення, яке отримав лише 26 травня 2020 року.
Вважає оскаржувану постанову незаконною, необ`єктивною та необґрунтованою.
Стверджує, що не відмовлявся від проходження медичного обстеження на стан алкогольного сп`яніння.
Звертає увагу на те, що судом не складався акт огляду на стан сп`яніння, що є порушенням працівниками поліції вимог “Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції”.
Зазначає, що з 07 травня по 19 травня 2020 року перебував на лікуванні, що підтверджується довідкою про тимчасову непрацездатність, записами в медичній книжці. Також вказує, що з 20 травня по 26 травня 2020 року перебував на стаціонарному лікування в Комунальному некомерційному підприємстві “Тернопільська міська комунальна лікарні швидкої допомоги”, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №2695.

Заслухавши ОСОБА_1 та його захисника Островську О.Н., які підтримали подану апеляційну скаргу, та навівши аналогічні викладеним у ній мотиви, просять скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 травня 2020 року та закрити провадження, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків. 

Відповідно до ст.285 КУпАП копія постанови по справі про адміністративне правопорушення протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі. 
В матеріалах справи відсутні відомості про направлення ОСОБА_1 копії постанови по справі про адміністративне правопорушення від 21 травня 2020 року та наявна розписка про отримання постанови апелянтом 26 травня 2020 року.
Апеляційна скарга подана ОСОБА_1 02 червня 2020 року.
За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено ОСОБА_1 з поважних причин і тому, відповідно до ст.289 КУпАП, його потрібно поновити. 

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення. 
Висновок суду про винуватість та кваліфікацію дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України доведений належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 423037 від 07 травня 2020 рок, який був предметом розгляду суду першої інстанції, ОСОБА_1 07 травня 2020 року о 01 год. 43 хв. в м. Тернополі на перехресті вулиць Збаразька-Галицька-Бродівська керував транспортним засобом Volkswagen Bora д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, невиразна мова, почервоніння шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою технічного приладу газоаналізатора Drager Alcotest 7510 № ARLM-0285 (повірка дійсна до 27.03.2021 року) або проїхати до найближчого медичного закладу КНП «ТОМСЦЗ» ТОР водій відмовився в категоричній формі у присутності двох свідків.
Вказаний протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП та складений уповноваженою на те особою визначеною ст.255 КУпАП, а викладені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами дослідженими судом першої інстанції.
Факт керування транспортним засобом Volkswagen Bora д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 підтверджується постановою серії ЕАК №2495419 про накладення адміністративного адміністративного на ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КупАП.
       Також, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КупАП, є відеозапис з нагрудних камер поліцейських.
Оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудними відеокамерами та долучено до матеріалів справи і який є належним та допустимим доказом в контексті положень ст.251 КУпАП, підтверджується, що ОСОБА_1 , як особі, яка керувала транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, було названо такі ознаки, а також запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або проїхати до найближчого медичного закладу від якого останній відмовився в присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без будь-якого пояснення мотивів відмови (відеокамера DSJX300120_000120, відеофайл 20200507091453000819.avi, 01:51:59 та 01:52:20)
Цей відеозапис був предметом дослідження суду першої інстанції, про що зазначено у судовому рішенні, відповідно до вимог ст.283 КУпАП. 
Тому доводи апелянта стосовно того, що судом першої інстанції доказам по справі була надана невірна оцінка, є безпідставними.

Твердження апелянта про недотримання працівниками поліції Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, про що він зазначає в апеляційній скарзі, є неконкретними, носять надуманий характер та не підтверджуються жодними доказами.
Згідно п.5 Інструкції “Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої наказом МВСУ, МОЗУ від 09 листопада 2015 року №1452/73 перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Як слідує з матеріалів справи, зокрема відеозапису фіксації правопорушення, такої вимоги ОСОБА_1 не заявляв.
Натомість, матеріалами відеозапису підтверджено, що працівником поліції було надано для ознайомлення ОСОБА_1 та присутнім свідкам свідоцтво про повірку засобу вимірювальної техніки (відеокамера DSJX300120_000120, відеофайл 20200507091453000819.avi, 01:51:40).
Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження оглядку на стан сп`яніння, що зафіксовано належними та допустимими доказами, тому відсутність акту огляду на стан сп`яніння, який працівниками поліції не складався, не може свідчити про порушення вимог вищевказаної Інструкції і не є підставою для скасування судового рішення.
Наданий стороною захисту висновок експертного дослідження від 28.08.2020 року щодо відсутності в діях ОСОБА_1 ознак порушення правил дорожнього руху, які були підставою для його зупинки працівниками поліції, не може бути прийнятий до уваги, оскільки постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.2 КУпАП від 07.05.2020 року є чинною і засвідчує факт допущеного ним правопорушення.
Виходячи з аналізу досліджених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним. 

Також, апеляційний суд звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності прийнятого судом першої інстанції рішення на підставі вищевказаних матеріалів справи апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду, а тому підстави для закриття провадження у даній справі, про що ставить питання апелянт, відсутні.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням положень ст.36 КУпАП, а також характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 травня 2020 року відносно ОСОБА_1 є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її скасування та закриття провадження у справі, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 

Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 травня 2020 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 травня 2020 року щодо ОСОБА_1 – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.