Постанова
Іменем України
 
02 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 752/16402/17
 
провадження № 61-7741св20
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «Укртрансгаз»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року у складі колегії суддів: Олійника В. І., Желепи О.В., Кулікової С. В., та за касаційною скаргою ОСОБА_2 на окрему ухвалу Київського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року у складі колегії суддів: Олійника В. І., Желепи О.В., Кулікової С. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - АТ «Укртрансгаз») про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.
 
Позовна заява мотивована тим, що наказом Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - ПАТ «Укртрансгаз»), правонаступником якого є АТ «Укртрансгаз», від 12 грудня 2014 року його переведено на посаду Віце-Президента - головного інженера ПАТ «Укртрансгаз» з 17 грудня 2014 року.
Наказом ПАТ «Укртрансгаз» від 01 серпня 2017 року № 386-к за підписом тимчасово виконуючого обов`язки Президента ПАТ «Укртрансгаз» ОСОБА_3 його звільнено з посади Віце-Президента - головного інженера ПАТ «Укртрансгаз» відповідно до пункту 1 статті 41 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) за одноразове грубе порушення трудових обов`язків.
Відповідно до цього наказу звільнення відбулося внаслідок порушення ним вимог пунктів 6.1, 6.2 Стандарту організації України 49.5-30019801-035:2016 «Магістральні газопроводи. Діагностування. Порядок надання допуску», затвердженого наказом ПАТ «Укртрансгаз» від 19 січня 2016 року № 13 (далі - СОУ), пункту 8 розділу 1 пункту 1 розділу ІV Положення про комітети з конкурсних торгів ПАТ «Укртрансгаз», затвердженого наказом ПАТ «Укртрансгаз» від 01 лютого 2013 року № 39, пункту 2.5 Положення про здійснення закупівель, товарів, робіт і послуг в ПАТ «Укртрансгаз», затвердженого наказом ПАТ «Укртрансгаз» від 17 червня 2014 року № 174, що призвело до порушення пунктів 1.4, 4.29 посадової інструкції Віце-Президента - головного інженера.
ОСОБА_1 вважає наказ про його звільнення незаконним, оскільки пункти 1.4, 4.29 посадової інструкції не містять визначення конкретних обов`язків, а встановлюють лише загальні положення щодо переліку нормативних актів, якими у своїй діяльності керується Віце-Президент - головний інженер, а також покладають обов`язок виконувати інші завдання та обов`язки відповідно до напрямів своєї діяльності, не визначаючи вид таких обов`язків. Таким чином, його посадова інструкція не містить положень про те, що Віце-Президент - головний інженер несе відповідальність за невиконання положень, які містяться в СОУ. Посадовою інструкцією встановлений вичерпний перелік обставин, які є підставою для покладення на Віце-Президента - головного інженера відповідальності за їх невиконання.
Тому при звільненні було застосовано дисциплінарне стягнення за невиконання обов`язків, за які не передбачено відповідальності посадовою інструкцією та виконання яких прямо не визначено нею.
Також звільнення відбулося з порушенням вимог статуту ПАТ «Укртрансгаз», а наказ про звільнення підписаний неуповноваженою особою, оскільки відповідно до підпункту 10.2.27 статуту ПАТ «Укртрансгаз» у редакції, чинній на час звільнення, до виключної компетенції загальних зборів належить обрання та припинення повноважень членів правління, в тому числі Президента, Першого Віце-Президента та Віце-Президентів, однак рішення про звільнення було прийнято виконуючим обов`язки Президента ПАТ «Укртрансгаз».
З метою усунення його від займаної посади було видано наказ від 21 липня 2017 року № 358-к про скасування наказу від 05 липня 2017 року № 1288-в про надання щорічної відпустки, що відбулося всупереч вимогам статті 80 КЗпП України, без його згоди та без погодження з виборним органом первинної профспілкової організації.
Крім того, звільнення відбулося всупереч вимогам статті 148 КЗпП України, відповідно до якої дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня його виявлення та не пізніше шести місяців з дня його вчинення. Порушення, про які йдеться в акті службового розслідування від 31 липня 2017 року, що став підставою для звільнення, могли бути вчинені лише до 15 березня 2016 року, а отже на час звільнення минуло шість місяців з моменту вчинення порушення. Посилання в акті службового розслідування на триваюче порушення ОСОБА_1 вважає безпідставним, оскільки трудове законодавство не містить визначення такого порушення, і положення пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України передбачають звільнення у зв`язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків. 
Рішення про його звільнення було прийнято без надання ним письмових пояснень на акт службового розслідування, для подання яких він просив надати строк до 07 серпня 2017 року, оскільки цей акт складається із семи томів та був наданий йому 31 липня 2017 року.
Також посилання в наказі про звільнення на порушення ним пункту 8 розділу 1, пункту 1 розділу ІV Положення про комітети з конкурсних торгів ПАТ «Укртрансгаз», затвердженого наказом ПАТ «Укртрансгаз» від 01 лютого 2013 року № 39, пункту 2.5 Положення про здійснення закупівель, товарів, робіт і послуг в ПАТ «Укртрансгаз», затвердженого наказом ПАТ «Укртрансгаз» від 17 червня 2014 року № 174, є безпідставними, оскільки зазначені положення містять лише перелік законодавчих актів, якими керуються члени комітету з конкурсних торгів, та принципи діяльності комітету при здійсненні закупівель, але не містять жодних обов`язків, які б могли бути порушені.
Крім того, Положення про комітети з конкурсних торгів в ПАТ «Укртрансгаз», затверджене наказом від 01 лютого 2013 року № 39, на момент його звільнення втратило чинність. 
При вирішенні питання щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення не було враховано, що він до цього не мав дисциплінарних стягнень, сумлінно виконував покладені на нього трудові обов`язки, а також ним не завдано будь-якої шкоди АТ «Укртрансгаз».
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив поновити його на посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді Віце-президента - головного інженера АТ «Укртрансгаз» з моменту звільнення, а саме з 01 серпня 2017 року.
Стягнуто з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 17 391 238,40 грн.
У іншій частині вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Суд першої інстанції виходив із недоведеності відповідачем допущення позивачем грубого порушення трудових обов`язків, відсутності визначення в наказі про звільнення чітко встановлених обов`язків, які були ним порушені, недотримання відповідачем вимог положень статей 147-1, 148 КЗпП України. Суд дійшов висновку про незаконність наказу від 01 серпня 2017 року   № 386-к про звільнення ОСОБА_1 з посади Віце-Президента - головного інженера ПАТ «Укртрансгаз», що є підставою для поновлення його на роботі з моменту звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Київського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року апеляційну скаргу АТ «Укртрансгаз» задоволено, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2019 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Суд апеляційної інстанції постановив, що АТ «Укртрансгаз» при звільненні позивача дотримало процедуру його звільнення, передбачену установчими документами товариства та чинним законодавством України. 
Грубе порушення позивачем трудових обов`язківвстановлене актом відповідача від 31 липня 2017 року за результатами службового розслідування. У наказі про звільнення зазначені всі обов`язкові підстави для звільнення. Також відповідач, видаючи наказ про звільнення позивача, дотримав вимоги статей 147-1, 148 КЗпП України.
 
Короткий зміст окремої ухвали суду апеляційної інстанції
 
08 квітня 2020 року суд апеляційної інстанції постановив окрему ухвалу, якою ухвалив довести до відома голови Голосіївського районного суду м. Києва - Чередніченко Н. П. про порушення суддею ОСОБА_2 . Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року № 173 (далі - Інструкція з діловодства).
 
Ухвала обґрунтована тим, що томи 4, 5, 6, 9, 10 та 11 цієї справи оформлені неналежним чином, оскільки містять більше ніж 250 аркушів, що є порушенням Інструкції з діловодства. Крім цього, на деяких аркушах справи в цих томах відсутня їх нумерація або аркуші справи пронумеровано неналежним чином.
 
Короткий зміст вимог касаційних скарг та їх доводів
 
У касаційні скарзі, поданій у травні 2020 року до Верховного Суду,  ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального й процесуального права, просив скасувати постанову Київського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1  мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04 квітня 2018 року в справі № 601/608/17 (провадження № 61-15196св18), від 19 вересня 2018 року в справі № 713/1171/16-ц (провадження № 61-17076св18) та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2018 року в справі № 810/1224/17 (провадження № 11-733апп18) щодо обчислення строку накладення дисциплінарного стягнення та момент його виявлення. Про існування, начебто, порушень, у зв`язку із якими було 01 серпня 2017 року звільнено ОСОБА_1 , керівництву ПАТ «Укртрансгаз» було відомо ще 04 квітня 2017 року. У зв`язку із зазначеним апеляційним судом неправильно визначено початок перебігу строку для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності 31 липня 2017 року, оскільки місячний строк для притягнення до відповідальності необхідно відраховувати як мінімум з 04 квітня 2017 року.
Суд апеляційної інстанції необґрунтовано посилався на те, що акт службового розслідування ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є актом іншої юридичної особи та не має будь-якої наперед встановленої сили чи обов`язковості для ПАТ «Укртрансгаз», а обставини, встановлені в ньому, є непідтвердженими для ПАТ «Укртрансгаз» та такими, що потребують перевірки. Відповідно до статуту ПАТ «Укртрансгаз» воно засноване Публічним акціонерним товариством «Національна Акціонерна Компанія «Нафтогаз України (далі - ПАТ «НАК «Нафтогаз України») та входить до групи підприємств, що контролюються ПАТ «НАК «Нафтогаз України». Таким чином, засновником та єдиним акціонером ПАТ «Укртрансгаз» є ПАТ «НАК «Нафтогаз України», яке контролює діяльність ПАТ «Укртрансгаз». Фактично ПАТ «НАК «Нафтогаз України» реалізує до ПАТ «Укртрансгаз» повноваження власника, а отже, рішення та інші акти, прийняті власником, є обов`язковими для товариства.
Також судом апеляційної інстанції не враховані висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 17 грудня 2018 року в справі № 296/2799/16-ц (провадження № 61-39637св18), від 10 травня 2019 року в справі № 803/2339/15 (провадження № К/9901/24403/18), від 20 червня 2019 року в справі № 759/10569/16-ц (провадження № 61-32758св18), від 22 серпня 2019 року в справі № 309/3460/16-ц (провадження № 61-32014св18) щодо неможливості звільнення ОСОБА_1 за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, оскільки працівник може бути звільнений на підставі зазначеної статті лише у випадку вчинення одноразового грубого порушення трудових обов`язків. З пояснень відповідача вбачається, що порушення ОСОБА_1 мають триваючий характер та досі не усунуті.
Визнаючи доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні ним порушення пункту 4.29 посадової інструкції, суд апеляційної інстанції, всупереч роз`ясненням викладеним в постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», а також постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року в справі № 466/8675/14-ц (провадження № 61-18749св18) визнав законим звільнення з тих підстав, з якими відповідач не пов`язував його звільнення.
Також ОСОБА_1 звільнено з порушенням вимог статті 147-1 КЗпП України, оскільки під час переведення його на посаду Віце-Президента - головного інженера діяла стара редакція статуту ПАТ «Укртрансгаз» від 25 грудня 2012 року, якою не було передбачено, що Віце-Президент повинен призначатися за рішенням загальних зборів. Однак у редакції статуту ПАТ «Укртрансгаз» 2017 року Президента позбавили права призначати заступників, що підтверджується пунктом 11.19 цього статуту, яка б передбачала повноваження, якими наділяв Президента підпункт 13.17.20 статуту ПАТ «Укртрансгаз» 2012 року.
Враховуючи, що відповідно до частини першої статті 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника, а правом обрання Віце-Президента та припинення його повноважень відповідно до підпункту 10.2.27 статуту ПАТ «Укртрансгаз» 2017 року наділені загальні збори ПАТ «Укртрансгаз», суд дійшов необґрунтованих висновків щодо дотримання відповідачем зазначених вимог чинного законодавства України під час звільнення ОСОБА_1 .
 
У касаційній скарзі, поданій у червні 2020 року до Верховного Суду, суддя ОСОБА_2., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просила скасувати окрему ухвалу Київського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року.
 
Касаційна скарга судді ОСОБА_2 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував вимоги статей 67, 76, 83 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), оскільки відповідачем 19 березня 2018 року через канцелярію суду подано клопотання про долучення до цієї справи письмових доказів, зокрема акта службового розслідування від 31 липня 2017 року із додатками до нього в кількості 8 томів. Зазначені томи було сформовано саме відповідачем під час здійснення службової перевірки, вони містили визначену кількість аркушів, деякі з них, дійсно, перевищували 250 аркушів. Оскільки зазначені письмові докази були подані саме як завірені копії оригіналу, сформовані відповідно до оригіналу, завірені печаткою установи, саме в такому вигляді даний доказ був прийнятий судом і долучений до матеріалів справи. 
Також оскаржувана окрема ухвала не містить посилання на те, в чому конкретно полягають установлені порушення закону, а лише зазначено про невідповідність кількості аркушів в деяких томах та відсутність нумерації деяких аркушів або ж невірну нумерацію аркушів справи. Посилаючись в окремій ухвалі на допущені суддею порушення Інструкції з діловодства, апеляційний суд не зазначив безпосередньо положення цієї Інструкції, які були порушенні суддею, а також не навів норму, якою встановлено обов`язок судді щодо формування матеріалів цивільної справи та відповідальність судді за порушення порядку формування справи секретарем судового засідання.
Крім того, судом апеляційної інстанції не зазначено, які саме права громадян, підприємств, установ при цьому порушено, не зазначено причини та умови, що сприяли вчиненню такого порушення, відповідно до вимог частин першої та десятої статті 262 ЦПК України.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 АТ «Укртрансгаз» зазначило, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки суд апеляційної інстанції дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин.
 
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року і витребувано із Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу № 752/16402/17.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на окрему ухвалу Київського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
2.     Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 та касаційна скарга ОСОБА_2 підлягають задоволенню.
 
Фактичні обставини справи
 
Наказом ПАТ «Укртрансгаз» від 12 грудня 2014 року № 549-к ОСОБА_1 з 17 грудня 2014 року переведений на посаду Віце-Президента - головного інженера ПАТ «Укртрансгаз».
 
Наказом за підписом тимчасово виконуючого обов`язки Президента ПАТ «Укртрансгаз» ОСОБА_3 від 01 серпня 2017 року № 386-к ОСОБА_1 звільнено з посади Віце-Президента - головного інженера за одноразове грубе порушення трудових обов`язків відповідно до пункту 1 статті 41 КЗпП України.
 
Відповідно до змісту цього наказу ОСОБА_1 звільнено за порушення вимог пунктів 6.1, 6.2 СОУ, пункту 8 розділу 1 пункту 1 розділу ІV Положення про комітети з конкурсних торгів ПАТ «Укртрансгаз», яке затверджено наказом від 01 лютого 2013 року № 39, пункту 2.5 Положення про здійснення закупівель, товарів, робіт і послуг в ПАТ «Укртрансгаз», затвердженого наказом ПАТ «Укртрансгаз» від 17 червня 2014 року № 174, що призвело до порушення пунктів 1.4, 4.29 посадової інструкції Віце-Президента - головного інженера ОСОБА_1 .
 
Підставою для звільнення, як зазначено в наказі, є акт ПАТ «Укртрансгаз» від 31 липня 2017 року за результатами службового розслідування щодо фактів, викладених у службовій записці директора з юридичних питань ОСОБА_4 та директора департаменту безпеки ОСОБА_5 від 19 липня 2017 року № 1001СЛ-17-2825, та акта про відмову від надання пояснень від 01 серпня 2017 року.
 
Згідно зі змістом службової записки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 останні просили ініціювати проведення службового розслідування відносно ОСОБА_1 у зв`язку з результатами проведеного службового розслідування ПАТ «НАК «Нафтогаз України» стосовно посадових осіб ПАТ «Укртрансгаз», про що складено акт від 24 березня 2017 року.
 
На виконання наказу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» від 02 березня 2017 року № 73 комісією проведено службове розслідування стосовно посадових осіб ПАТ «Укртрансгаз», зазначених у службовій записці служби внутрішнього аудиту від 09 лютого 2017 року № 87-335/29-17, за наслідками якого складено акт від 24 березня 2017 року.
 
Відповідно до акта від 24 березня 2017 року встановлено, що «Під час закупівлі послуг з внутрішньотрубного діагностування магістральних газопроводів, які відносяться до об`єктів підвищеної небезпеки: керівництво ПАТ «Укртрансгаз» (Президент ОСОБА_6 , Віце-Президент ОСОБА_7 , члени тендерного комітету ОСОБА_1 (Віце-Президент - головний інженер), ОСОБА_8 (директор департаменту транспортування газу), ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 заступник директора департаменту-начальником управління експлуатації ЛЧМГ, ГРС та засобів ЕХС завдяки своїм діям або бездіяльністю допустили необґрунтоване виключення (не встановлення) критичних показників кваліфікації потенційних учасників торгів». 
 
В цьому акті зазначено, що за результатами перевірки, проведеної аудиторською групою, створеною на підставі наказу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» від 25 січня 2017 року № 31, встановлено, що відсутність незалежного контролю на етапі підготовки та внесення змін до Документації конкурсних торгів по предмету закупівлі «Послуги щодо технічного випробування й аналізування (Послуги з технічних випробувань (Внутрішньотрубне діагностування магістральних газопроводів)» призвело до необґрунтованого та безпідставного видалення критичних показників щодо наявного досвіду надання послуг з внутрішньотрубного діагностування та відгуків щодо їх надання. Під час службового розслідування ПАТ «НАК «Нафтогаз України» стосовно посадових осіб ПАТ «Укртрансгаз», у тому числі ОСОБА_1 , як члена тендерного комітету, встановлено, що під час закупівлі послуг з внутрішньотрубного діагностування магістральних газопроводів, які відносяться до об`єктів підвищеної небезпеки, керівництво ПАТ «Укртрансгаз», члени тендерного комітету завдяки своїм діям або бездіяльності допустили необґрунтоване виключення (не встановлення) критичних показників кваліфікації потенційних учасників торгів.
 
Також цим актом внесено пропозицію про розгляд питання щодо відповідності займаним посадам ОСОБА_1 та інших, а також притягнення їх до дисциплінарної відповідальності, в тому числі звільнення із займаних посад.
 
У зв`язку з цим та з метою встановлення фактичних обставин, винних у цьому осіб, притягнення їх до відповідальності, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» оформлено доручення від 04 квітня 2017 року про перевірку фактів, викладених в акті службового розслідування ПАТ «НАК «Нафтогаз України» від 24 березня 2017 року.
 
ПАТ «Укртрансгаз» було ініційовано проведення власного службового розслідування щодо відповідних фактів, повідомлених ПАТ «НАК «Нафтогаз України».
 
Наказом ПАТ «Укртрансгаз» від 25 липня 2017 року № 490 було ініційовано проведення службового розслідування щодо наявності/відсутності в діях посадових осіб ПАТ «Укртрансгаз» ознак порушень приписів внутрішніх нормативних актів товариства та законодавства України за результатами проведення процедури закупівлі послуг з внутрішньотрубного діагностування магістральних газопроводів ПАТ «Укртрансгаз».
 
31 липня 2017 року за результатами службового розслідування щодо наявності/відсутності в діях посадових осіб ПАТ «Укртрансгаз» ознак порушень приписів внутрішніх нормативних актів товариства та законодавства України за результатами проведення процедури закупівлі послуг з внутрішньотрубного діагностування магістральних газопроводів ПАТ «Укртрансгаз» було сформовано відповідний акт.
 
Відповідно до акта службового розслідування ПАТ «Укртрансгаз» від 31 липня 2017 року під час проведення службового розслідування встановлено порушення, зокрема ОСОБА_1 як членом комітету з конкурсних торгів. 15 березня 2016 року він погодив заявку № 10736/16 щодо закупівлі «Послуги щодо технічного випробування й аналізування», до якої додано технічне завдання, і в яких відсутнє посилання на СОУ, що призвело в подальшому до того, що при складанні документації конкурсних торгів, внесенні до неї змін, проведення розгляду та надання оцінки пропозиціям, укладенні договорів було порушено вимоги СОУ, що призвело до порушення пунктів 1.4, 4.29 посадової інструкції Віце-Президента - головного інженера ПАТ «Укртрансгаз».
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова апеляційного суду не відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.
 
Щодо законності наказу ПАТ «Укртрансгаз» від 01 серпня 2017 року № 386-к про звільнення позивача на підставі пункту 1 статті 41 КЗпП України
 
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив поновити його на посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
 
На обґрунтування доводів своєї позовної заяви ОСОБА_1 посилався на незаконність наказу ПАТ «Укртрансгаз» від 01 серпня 2017 року № 386-к про його звільнення на підставі пункту 1 статті 41 КЗпП України.
 
Відповідно до пункту 1 статті 41 КЗпП України додатковою підставою розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників є одноразове грубе порушення ними трудових обов`язків.
 
Перевірка законності наказу про звільнення працівника за підставою, визначеною пунктом 1 статті 41 КЗпП України, передбачає з`ясування таких питань: 1) чи відноситься особа за своєю посадою до кола осіб, які можуть бути звільнені за цією підставою; 2) чи мають порушення трудових обов`язків, вчинені цією особою, ознаки грубості; 3) оскільки звільнення за цією підставою є дисциплінарним стягненням, то чи були дотримані роботодавцем правила, встановлені для застосування таких стягнень (статті 147-149 КЗпП України).
 
Як роз`яснено у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно виявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 частини першої статті 40, пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
 
Виходячи зі змісту пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України, на її підставі можуть бути звільнені керівники підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), їх заступники, головні бухгалтери підприємства, установи, організації всіх форм власності, їх заступники, а також службові особи органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службові особи центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.
 
Суди встановили, що з 17 грудня 2014 року ОСОБА_1 обіймав посаду Віце-Президента - головного інженера ПАТ «Укртрансгаз».
 
Відповідно до пункту 10.2 статуту ПАТ «Укртрансгаз» у редакції, чинній на час переведення ОСОБА_1 на посаду Віце-Президента - головного інженера, «посадовими особами органів товариства є голова та члени наглядової ради, Президент, перший Віце-Президент, Віце-Президенти та інші члени правління, голова та члени ревізійної комісії товариства».
 
Посадовою інструкцією Віце-Президента - головного інженера ПАТ «Укртрансгаз», затвердженої Президентом ПАТ «Укртрансгаз» 02 листопада 2015 року, визначено, що Віце-Президент - головний інженер товариства в своїй роботі керується чинним законодавством України, в тому числі нормативно-правовими актами з питань охорони праці, промислової та пожежної безпеки, промислової санітарії, охорони навколишнього середовища, статутом товариства, наказами, розпорядженнями і нормативними документами товариства, правилами внутрішнього трудового розпорядку, Кодексом корпоративної етики товариства, цією посадовою інструкцією (пункт 1.4); виконує інші завдання та обов`язки відповідно до напрямків своєї діяльності (пункт 4.29).
 
Рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади Віце-Президента - головного інженера було прийнято за результатами проведення ПАТ «Укртрансгаз» 31 липня 2017 року службового розслідування щодо фактів, викладених в службовій записці директора з юридичних питань та директора департаменту безпеки від 19 липня 2017 року № 1001СЛ-17-2825. Так, відповідно до акта ПАТ «Укртрансгаз» від 31 липня 2017 року під час проведення службового розслідування встановлено, що «15 березня 2016 року Віце-Президентом-головним інженером ОСОБА_15 погоджено заявку № 10736/16 щодо закупівлі «Послуги щодо технічного випробування й аналізування (Послуги з технічних випробувань (Внутрішньотрубне діагностування магістральних газопроводів)». Кількість лотів - 4. Очікувана вартість 387,8 млн грн. Зазначену заявку підписано директором департаменту транспортування газу ОСОБА_8 , директором фінансово-економічного департаменту ОСОБА_16 .
До заявки додано технічне завдання на надання послуг з технічних випробувань (Внутрішньотрубне діагностування магістральних газопроводів) - додаток № 1, кваліфікаційні критерії до учасників торгів - додаток № 2 та інші. Окремі додатки до заявки, у тому числі сторінку 24 (Лист шурфування), яка викладена не українською мовою, підписано заступником директора департаменту-начальником управління експлуатації ЛЧМГ, ГРС та засобів ЕХЗ ПАТ «Укртрансгаз» ОСОБА_14 .
При цьому, в розділі III Технічного завдання до зазначеної заявки було відсутнє посилання на СОУ, що призвело в подальшому до того, що при складанні документації конкурсних торгів, внесенні до них змін, проведення розгляду та надання оцінки пропозиціям, укладенні договорів було порушено вимоги СОУ».
 
Згаданий в акті ПАТ «Укртрансгаз» від 31 липня 2017 року Стандарт організації України 49.5-30019801-035:2016 «Магістральні газопроводи. Діагностування. Порядок надання допуску», затверджений наказом ПАТ «Укртрансгаз» від 19 січня 2016 року № 13, відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про стандартизацію» є нормативним документом, та є обов`язковими для всіх філій ПАТ «Укртрансгаз», їхніх структурних підрозділів, підприємств, установ, організацій, незалежно від їх відомчого підпорядкування та форм власності, діяльність яких пов`язана з експлуатацією, технічним обслуговуванням, ремонтом, пусконалагоджувальними та діагностичними роботами на об`єктах магістральних газопроводів товариства.
 
Суд апеляційної інстанції, дослідивши документи, прийняті ПАТ «Укртрансгаз» за результатами проведення службового розслідування, встановив, що позивач порушив пункти 6.1, 6.2 СОУ та пункти 1.4, 4.29 посадової інструкції Віце-Президента - головного інженера, оскільки під час проведення процедури закупівлі послуг з внутрішньотрубної діагностики позивачем та його підлеглими протиправно виключено з документації конкурсних торгів посилання на вимоги СОУ і це призвело до необов`язковості надання учасниками довідок про наявність досвіду надання діагностичних послуг за останні п`ять років разом з позитивними відгуками від попередніх замовників цих послуг.
 
Крім цього, апеляційний суд, обґрунтовуючи висновок про наявність шкоди, заподіяної ПАТ «Укртрансгаз» такими діями позивача, припустив, що умисні дії позивача щодо створення та організації умов щодо допущення до участі в процедурі закупівлі компанії без наявності спеціальної техніки, досвіду, обладнання та матеріально-технічної бази «можуть завдати значної матеріальної шкоди газотранспортній системі України та державі Україна як її власнику».
 
Таким чином, судами встановлено і не спростовано матеріалами справи, що позивач, обіймаючи посаду Віце-Президента - головного інженера ПАТ «Укртрансгаз», належить до тієї категорії працівників, які можуть бути звільнені за додатковою підставою розірвання трудового договору, передбаченою пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України. 
 
Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що ОСОБА_1 , не включивши до розділу III Технічного завдання заявки № 10736/16 щодо закупівлі «Послуги щодо технічного випробування й аналізування (Послуги з технічних випробувань (Внутрішньотрубне діагностування магістральних газопроводів)» посилання на СОУ, порушив пункти 6.1, 6.2 СОУ та пункти 1.4, 4.29 посадової інструкції Віце-Президента - головного інженера. 
 
Водночас колегія суддів вважає необґрунтованим висновок апеляційного суду про наявність шкоди, заподіяної ПАТ «Укртрансгаз» такими діями позивача, оскільки відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
 
Щодо тверджень позивача про його звільнення неуповноваженою особою 
 
Відповідно до частини першої статті 147-1 КЗпП України право застосування дисциплінарного стягнення надається тому органу, який здійснює прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду). 
 
Положеннями підпункту 10.2.27 пункту 10.2 статті 10 статуту ПАТ «Укртрансгаз» у редакції, чинній на час звільнення, визначено, що до виключної компетенції загальних зборів товариства належить обрання та припинення повноважень членів правління (як в цілому правління та і окремих членів), в тому числі, Президента, першого Віце-Президента та Віце-Президентів.
 
Також до виключної компетенції загальних зборів товариства належить затвердження умов трудових договорів (контрактів), які укладатимуться з Президентом та іншими членами правління, встановлення розміру їх винагороди; визначення особи, уповноваженої підписувати від імені товариства трудові договори (контракти) з Президентом та іншими членами правління (підпункт 10.2.28 пункту 10.2 статті 10 статуту ПАТ «Укртрансгаз»).
 
Отже, особи, які зазначені у підпункті 10.2.27 пункту 10.2 статті 10 статуту ПАТ «Укртрансгаз», зокрема, Президент, перший Віце-Президент та Віце-Президенти, повинні обиратися загальними зборами товариства та бути членами правління, а умови трудового договору (контракту) з такими особами повинні затверджуватися загальними зборами товариства.
 
Відповідно до пункту 11.2 статуту ПАТ «Укртрансгаз» склад та порядок формування правління визначається загальними зборами. Правління включає Президента, першого Віце-Президента, Віце-Президента та інших членів правління.
 
Суд апеляційної інстанції зазначеного не врахував і дійшов помилкового висновку про безпідставність та необґрунтованість тверджень суду першої інстанції про недотримання відповідачем положень частини першої статті 147-1 КЗпП України. 
 
Щодо дотримання ПАТ «Укртрансгаз» строків застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, передбачених статтею 148 КЗпП України. 
 
Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладе пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
 
Суд апеляційної інстанції вважав, що «дисциплінарне стягнення було застосовано до позивача уповноваженим органом в особі тимчасово виконуючого обов`язки Президента ПАТ «Укртрансгаз» безпосередньо після виявлення 31 липня 2017 року проступку та з дотриманням вимог статті 148 КЗпП України». При цьому суд виходив з того, що «проступком ОСОБА_1 є тривале неперервне невиконання ним вимог СОУ, що безперервно вчинялося ним протягом значного часу і у весь цей час ОСОБА_1 вчиняв правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків, і оскільки регламентовані обов`язки так і не були виконані ОСОБА_1 , то триваючий проступок припинився притягненням його до відповідальності».
 
Проте такі висновки апеляційного суду вказують на неправильне застосування судом норм матеріального права та суперечать фактичним обставинам справи. 
 
Важливим елементом застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП Україниє звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. І рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення повинні містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений працівник, а лише одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків.
 
Висновок про неможливість звільнення керівника за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, якщо порушення має тривалий, а не разовий характер, узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 24 квітня 2019 року в справі № 296/576/17 (провадження № 61-46199св18) та від 15 квітня 2019 року в справі № 461/605/18 (провадження № 61-3017св19).
 
ОСОБА_1 був звільнений з посади Віце-Президента - головного інженера ПАТ «Укртрансгаз» наказом від01 серпня 2017 року № 386-к на підставі акта службового розслідування від 31 липня 2017 року. Зазначене службове розслідування було ініційовано на підставі службової записки директора з юридичних питань ОСОБА_4 та директора департаменту безпеки ОСОБА_5 від 19 липня 2017 року № 1001 СЛ-172825. 
 
Ця службова записка ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подана на виконання доручення Голови Правління ПАТ «НАК «Нафтогаз України» від 04 квітня 2017 року про перевірку фактів, викладених в акті службового розслідування ПАТ «НАК «Нафтогаз України» від 24 березня 2017 року.
 
Актом ПАТ «НАК «Нафтогаз України» від 24 березня 2017 року встановлено, що «Під час закупівлі послуг з внутрішньотрубного діагностування магістральних газопроводів, які відносяться до об`єктів підвищеної небезпеки: керівництво ПАТ «Укртрансгаз» (Президент ОСОБА_6 , Віце-Президент ОСОБА_7 , члени тендерного комітету ОСОБА_1 (Віце-Президент - головний інженер), ОСОБА_8 (директор департаменту транспортування газу), ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 заступник директора департаменту-начальником управління експлуатації ЛЧМГ, ГРС та засобів ЕХС завдяки своїм діям або бездіяльністю допустили необґрунтоване виключення (не встановлення) критичних показників кваліфікації потенційних учасників торгів». 
 
Також цим актом внесено пропозицію про розгляд питання щодо відповідності займаним посадам ОСОБА_1 та інших, а також притягнення їх до дисциплінарної відповідальності, в тому числі звільнення із займаних посад.
 
Підставою притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення стало підписання ним 15 березня 2016 року заявки № 10736/16 щодо закупівлі Послуг з технічних випробувань (Внутрішньотрубне діагностування магістральних газопроводів), до якої додано Технічне завдання, і в яких відсутнє посилання на СОУ.
 
Отже, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що з дня вчинення правопорушення, на яке посилається відповідач у наказі про звільнення позивача, минуло більше шести місяців, і більше одного місяця з дня його виявлення, що свідчить про порушення відповідачем строків, встановлених статтею 148 КЗпП України. 
 
Щодо позовних вимог про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу
 
Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
 
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, а підстави для зменшення її розміру відповідно до вимог частини другої статті 235 КЗпП України відсутні.
 
З огляду на викладене суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, належним чином оцінив подані сторонами докази, вірно встановив обставини справи та правильно застосував норми матеріального права, а апеляційний суд помилкового скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції.
 
Щодо оскарження окремої ухвали Київського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року
 
Відповідно до частин першої, десятої статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
 
Згідно зі статтею 385 ЦПК України суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.
 
У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» судам роз`яснено, що, виходячи з положень статті 320 ЦПК України 2004 року, апеляційні суди постановляють окремі ухвали та направляють їх відповідним особам і органам для вжиття ними необхідних заходів у порядку, встановленому статтею 211 ЦПК України 2004 року, як щодо виявлених при розгляді справи причин та умов, що сприяли порушенню закону, так і щодо порушення норм права та помилок, зокрема тяганини, інших недоліків під час розгляду справи, допущених судом першої інстанції, що не фіксуються в судовому рішенні апеляційного суду.
 
Отже, суд апеляційної інстанції має право постановити окрему ухвалу у порядку, встановленому статтею 262 ЦПК України. 
 
Окрема ухвала є процесуальним засобом судового впливу/контролю на виявлені під час судового розгляду та ухвалення судового рішення порушення закону.
 
Підставою для постановлення окремої ухвали щодо судді ОСОБА_2 апеляційний суд визначив порушення нею вимог Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року № 173 (далі - Інструкція з діловодства).
 
За змістом пункту 5 частини першої статті 67 ЦПК України забезпечення оформлення матеріалів справи належить до повноважень секретаря судового засідання.
 
Інструкція з діловодства не передбачає обов`язків судді щодо оформлення матеріалів цивільної справи та відповідальності за порушення порядку оформлення справ секретарем судового засідання.
 
Суд апеляційної інстанції в окремій ухвалі від 08 квітня 2020 року посилається на пункти 2.7, 2.8 Інструкції з діловодства, відповідно до яких при надходженні до суду судової справи (матеріалів кримінального провадження) перевіряється наявність додатків, зазначених у супровідному листі суду, здійснюється огляд стану справи (наявність томів, повнота підшивання матеріалів справи, наявність опису, відповідність змісту опису фактичній наявності документів, належність оформлення і засвідчення підписами опису справи). У разі виявлення недоліків у формуванні судової справи канцелярія (відповідний структурний підрозділ) складає акт про стан справи, що надійшла до суду, та долучає його до матеріалів справи. Акт підписується трьома працівниками апарату суду, одним з яких є працівник канцелярії, затверджується керівником апарату суду та засвідчується печаткою суду «для довідок». Про складення акту робиться відмітка в реєстраційних документах.
 
Згідно з роз`ясненнями, наданими у постанові пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» суддя-доповідач своєю ухвалою може повернути справу до суду першої інстанції для усунення таких недоліків: 1) справа неналежно оформлена, зокрема відсутні підписи у протоколі чи журналі судового засідання; судове рішення чи протокол судового засідання є нечитабельні; у справі відсутній протокол судового засідання, журнал судового засідання чи технічний запис, справа не підшита, сторінки не пронумеровані, опис документів у справі належним чином не оформлено тощо; 2) не розглянуто зауваження щодо правильності та повноти фіксування судового процесу технічними засобами або письмові зауваження щодо повноти чи правильності протоколу судового засідання; 3) не вирішено питання про ухвалення додаткового рішення тощо.
 
Однак судом апеляційної інстанції справа, що переглядається, до суду першої інстанції для належного оформлення не поверталась.
 
Враховуючи викладене, колегія суддів приймає доводи касаційної скарги про те, що судом апеляційної інстанції не зазначені в окремій ухвалі норми процесуального права, які були порушені суддею ОСОБА_2. Порушення, встановлені судом апеляційної інстанції, не вказують на існування фактів умисного та грубого порушення норм процесуального права суддею чи неналежного ставлення нею до своїх службових обов`язків.
 
За таких обставин колегія суддів вважає, що окрема ухвала Київського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

 
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
 
З урахуванням наведених порушень, допущених судом апеляційної інстанції, оскаржувана постанова Київського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року та окрема ухвала Київського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року не можуть вважатися законними і обґрунтованими.
 
Суд касаційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції при винесенні рішення були належним чином оцінені подані сторонами докази, точно встановлені обставини справи та правильно застосовані норми матеріального права, а апеляційний суд помилкового скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції.
 
Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону. 
 
За викладених обставин постанова апеляційного суду підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.
 
За змістом пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
 
Щодо розподілу судових витрат
 
Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
 
Враховуючи, що Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 , із АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 16 000,00 грн.
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року скасувати, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2019 року залишити в силі.
 
Стягнути з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються із судового збору за подання касаційної скарги, у розмірі 16 000,00 (шістнадцять тисяч) гривень.
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. 
 
Окрему ухвалу Київського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року скасувати.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                            Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                                       І. А. Воробйова 

                                                                                                                   Б. І. Гулько

                                                                                                                  Г. В. Коломієць

                                                                                                                   Ю. В. Черняк