Постанова
Іменем України                                       
21 жовтня2020 року 
м. Київ
справа № 753/15957/18
провадження № 61-10551св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
особа, яка подавала апеляційну та касаційну скарги, -  ОСОБА_3 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду міста Києва, у складі судді Цимбал І. К., від 07 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Борисової О. В., Левенця Б. Б., від 04 червня 2020 року.  
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до 
ОСОБА_2 про припинення права власності, визнання права власності, стягнення компенсації вартості майна.
Позов мотивований тим, що їй та відповідачу на праві спільної часткової власності належить автомобіль Nissan X-Trail, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 89 980 грн, по 1/2 частині за кожним, що підтверджується постановою Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2018 року у справі № 753/22836/17. Вказувала, що спірний автомобіль є неподільним майном, тому сторони позбавлені можливості користуватися та розпоряджатися ним на власний розсуд.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд стягнути з неї на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля Nissan X-Trail, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 
44 990 грн, припинити право власності ОСОБА_2 на зазначений автомобіль, визнати за нею право власності на автомобіль Nissan X-Trail, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 07 листопада 
2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля Nissan X-Trail, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 
44 990 грн. Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину автомобіля Nissan X-Trail, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Визнано право власності на автомобіль Nissan X-Trail, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за ОСОБА_1 .
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач визнав позов у повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 04 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, рішення Дарницького районного суду міста Києва вид 07 листопада 2018 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції щодо розміру компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та у повній мірі відповідають вимогам матеріального права. Суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_3 не надав допустимих та достатніх доказів на підтвердження ринкової вартості автомобіля, клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи для визначення дійсної вартості автомобіля не заявляв.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала 
У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2020 року і ухвалити нове судове рішення, посилаючись на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі 
№ 6-76цс16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також не дослідив належним чином зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Доводи касаційної скарги обґрунтовані тим, що суди не звернули увагу на те, що на спірний автомобіль було накладено арешт в ході примусового виконання рішення суду у справі № 753/6361/14, відповідно до якого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 було стягнуто заборгованість за договором позики у розмірі 40 тис. доларів США. Заявник зазначає, що оскаржені судові рішення порушують його права та інтереси, оскільки визнавши позов, відповідач, який є боржником у виконавчому провадженні, позбавився права власності на частину спірного автомобіля, що унеможливлює виконання судового рішення про стягнення боргу                        з ОСОБА_2 . Наголошує на тому, що внаслідок визнання позову відповідачем порушено його права та інтереси, отже таке визнання не може бути покладено в основу судового рішення, що також було встановлено судами під час розгляду справи № 753/22836/17. Також заявник не погоджується із визначеною судами вартістю спірного автомобіля.
Короткий зміст відзивів на касаційну скаргу 
У відзивах на касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять залишити касаційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість. Заявники вважають, що права та інтереси ОСОБА_3 оскарженими судовими рішеннями не порушено.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 04 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.
Ухвалою Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
07 травня 1977 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.
У період шлюбу сторонами було придбано автомобіль Nissan X-Trail,                  2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Постановою Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2018 року у справі № 753/22836/17, ухваленою за результатами апеляційного перегляду рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 лютого 2018 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано автомобіль Nissan              X-Trail, реєстраційний номер НОМЕР_1 , спільним майном подружжя   ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . У порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину зазначеного автомобіля за кожним.
Згідно наданої позивачем експертної оцінки ТОВ «Українське бюро технічної інвентаризації та оцінки» від 13 серпня 2018 року вартість автомобіля 
Nissan X-Trail, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 89 980 грн.
Витяг з веб-сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України              від 10 січня 2019 року, наданий ОСОБА_3 , згідно якого середня ринкова вартість транспортного засобу марки Nissan модель X-Trail New, 2008 року випуску, для цілей оподаткування транспортним податком за Методикою визначення середньої ринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України № 66 від 18 лютого 2016 року, зі змінами, становить 232 725,00 грн, визнаний судом апеляційної інстанції неналежним доказом.
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Частина перша статті 389 ЦПК Україні передбачає право осіб, які не брали участі у справі, оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.
Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. 
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). 
Згідно з частиною першою статті 356 Цивільногокодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Статтею 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Згідно частини третьої статті 13 ЦКУкраїни не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Поділ спільного майна не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та інший співвласник майна, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, коли такий поділ майна направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника та порушення майнових інтересів кредитора. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 
2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18).
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від у справі                            № 753/6361/14 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто борг за договором позики у розмірі 40 тис. доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку Україні становить 470 580,84 грн, та три проценти річних за прострочення грошового зобов'язання у сумі 19 958,08 коп.
Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що ОСОБА_1 не внесла на депозитний рахунок суду суму вартості частки спірного автомобіля, що згідно частини другої статті 365 ЦК України свідчило про відсутність передбачених законом підстав для припинення права ОСОБА_2 на частку у спільному майні.
Також судами не взято до уваги, що на примусовому виконанні Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва з 2014 року перебуває виконавчий лист № 753/6361/14, виданий 31 жовтня 2014 року Дарницьким районний судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики у розмірі 490 538,92 грн (ВП № 45478180), не враховано, що припинення права власності відповідача на частку у спірному майні ускладнює виконання судового рішення про стягнення суми боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , а визнання відповідачем позову, яке було покладено в основу оскарженого рішення суду першої інстанції, порушує права та інтереси стягувача ОСОБА_3 . 
З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки вимоги, передбачені                    статтею 365 ЦК України, позивачем не дотримані, а дії позивача і відповідача у справі направлені на ускладнення виконання судового рішення у справі                          № 753/6361/14, отже не можуть вважатись добросовісними.
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами попередніх інстанцій достатнім чином, але допущено неправильне застосування норм матеріального права і процесуального права, оскаржені судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості частки у майні, припинення права власності, визнання права власності.
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись статтями 400, 402, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2020 року скасувати.
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до  ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості частки у майні, припинення права власності, визнання права власності.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                          Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                                      О. М. Осіян
 
                                                                                                                   Н. Ю. Сакара
 
         С. Ф. Хопта
 
         В. В. Шипович