П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

        23 вересня 2020 року                                                                                                  місто Київ 
 
Єдиний унікальний номер справи 758/8155/17
Номер провадження  22-ц/824/4920/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Вербової І.М., суддів: Саліхова В.В.,  Шахової О.В., 
 
за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А., 
 
вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 серпня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Ларіонової Н. М.., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за аліментами та пені за порушення строків сплати аліментів, 
 
в с т а н о в и в :
 
У  червні 2017 року Левківський Богдан Казимирович в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , з урахуванням подальших уточнень, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 156 493 грн. 65 коп.; стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 47 574 грн. 58 коп.; стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2   судові витрати.
 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04 жовтня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб у якому у них народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 08 грудня 2009 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірвано. Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати разом з позивачем.
 
З метою врегулювання спору щодо матеріального утримання дитини, 23 вересня 2009 року між позивачем та відповідачем укладено договір про сплату аліментів на дитину, відповідно до умов якого, відповідач зобов`язався сплачувати на утримання малолітньої доньки до досягнення нею повноліття щомісячно аліменти у розмірі еквівалентному 150 доларів США у національній валюті України за офіційним курсом НБУ на день сплати аліментів шляхом перерахування коштів на картковий рахунок позивача.
 
Позивач зазначає, що з 2013 року відповідач припинив виконувати зобов`язання за вищевказаним договором в зв`язку з чим остання вимушена самостійно забезпечувати матеріальне утримання доньки.
 
Так, у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань визначених чинним законодавством та вищевказаним договором, станом на день подання позовної заяви у відповідача утворилась заборгованість по сплаті аліментів у сумі 156 493 грн. 65 коп..
 
На думку позивача, відповідач зобов`язаний сплатити не лише заборгованість по аліментах, а й неустойку (пеню) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення в розмірі 47 574 грн. 58 коп.
 
Крім того, позивач зазначає про те, що відповідач з 2001 року є приватним підприємцем та має постійний дохід.
У вересні 2017 року ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду міста Києва із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юр-Капінос Андрій Євгенійович про розірвання договору про сплату аліментів на дитину від 23 вересня 2009 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капінос Андрієм Євгенійовичем; стягнення (зміну) розміру аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 000 грн. щомісяця, з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
 
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року (т. І а.с. 118 - 119) клопотання сторони відповідача про прийняття зустрічного позову, задоволено, прийнято до провадження Подільського районного суду міста Києва зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юр-Капінос Андрій Євгенович, про розстрочку сплати заборгованості по аліментам, розірвання договору та стягнення (зміну) розміру аліментів на дитину, об`єднавши в одне провадження з позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та пені по сплаті аліментів.
 
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 23 серпня 2019 року (т. І а.с. 209 - 211) заяву ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 про залишення зустрічного позову без розгляду, задоволено, зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юр-Капінос Андрій Євгенович, про розстрочку сплати заборгованості по аліментам, розірвання договору про сплату аліментів на дитину та стягнення (зміну) розміру аліментів на дитину, залишено без розгляду.
 
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 23 серпня 2019 року (т. І а.с. 218 - 226) позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за аліментами, задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по аліментам за період з січня 2013 року по вересень 2017 року в розмірі 156 493 грн. 65 коп.
 
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині стягнення пені за порушення строків сплати аліментів, задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з січня 2013 року по вересень 2017 року в розмірі 47 574 грн. 58 коп.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 2 040 грн. 68 коп.
 
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, 18 листопада 2019 року ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні обставинам справи, просив змінити рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 серпня 2019 року шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за аліментами в розмірі 86 763 грн. 15 коп. та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пені за порушення строків сплати аліментів у розмірі 37 722 грн. 31 коп.
 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з обов`язку батьків утримувати дитину та з доведеності позивачем розміру заборгованості по сплаті аліментів. Крім того, враховуючи наявність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у позивача права на стягнення з відповідача пені за порушення строків сплати аліментів. 
 
Скаржник зазначає, що погоджується із необхідністю виконання обов`язку по утриманню дитини, проте вважає, що суд не врахував та не надав оцінку розпискам позивача про отримання нею грошових коштів в рахунок сплати аліментів, що призвело до неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими та до невідповідності висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи.
 
Скаржник посилається на те, що в матеріалах справи наявні копії розписок позивача, зокрема, від 03 травня 2013 року, відповідно до якої, остання отримала від скаржника грошові кошти у сумі 6 000 грн. в рахунок сплати аліментів за період з грудня 2012 року по квітень 2013 рік та від 10 вересня 2014 року про отримання грошових коштів у сумі 7 900 грн. та 9 100 грн. за період з травня 2013 року по травень 2014 рік включно, в рахунок сплати аліментів за договором № 021493. Крім того, скаржник зазначає, що відповідно до розрахунку розміру заборгованості по аліментам (а.с. 100) останній виконав взяті на себе зобов`язання за договором про сплату аліментів на дитину від 23 вересня 2009 року за період з 01 січня 2013 року по частину листопада 2014 рік, що не було враховано судом при  винесенні оскаржуваного рішення.  
 
Скаржник зазначає, що 23 вересня 2009 року між ним та позивачем було укладено договір про сплату аліментів на утримання дитини, відповідно до умов якого, скаржник сплачував аліменти на утримання дитини шляхом перерахування коштів на картковий рахунок позивача № НОМЕР_1 до 2013 року, а з 2013 року вищевказаний рахунок є неактивним, що підтверджується виписками. Так, позивачем не було надано відповідачу активний картковий рахунок, в зв`язку з чим, грошові кошти які надсилались позивачу в рахунок сплати аліментів, повертались скаржнику.
 
Скаржник посилається на те, що саме в наслідок дій позивача він був змушений сплачувати аліменти на утримання дитини в готівковій формі, що підтверджується наявними в матеріалах справи розписками. А з метою підтвердження того, що вказані розписки були виконані позивачем, до апеляційної скарги останнім подано клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи.
 
Скаржник зазначає, що після подання позивачем позовної заяви, ним було перераховано на карткові рахунки позивача грошові кошти в рахунок сплати аліментів, зокрема, 19 червня 2018 року у сумі 7 000 грн. а з липня 2018 року по лютий 2019 року грошові кошти у сумі 35 964 грн. Починаючи з березня 2019 року по листопад 2019 рік ним було перераховано на картковий рахунок дитини - ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 71 619 грн., з яких 34 959 грн. - аліменти та 36 660 грн. - заборгованість по аліментах за період з листопада 2014 року по вересень 2017 рік.
 
Таким чином, на думку скаржника сума заборгованості по аліментах за період з листопада 2014 року по вересень 2017 рік станом на день ухвалення оскаржуваного рішення становить 86 763 грн. 15 коп.
 
Скаржник зазначає, що оскільки сума заборгованості по сплаті аліментів є меншою ніж зазначено в оскаржуваному рішенні, той сума пені за порушення строків сплати аліментів має бути зменшеною та становити 37 722 грн. 31 коп.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, зупинено дію судового рішення, надано строк для подачі відзиву.
 
Відзиву подано не було.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 березня 2020 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
 
У судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 та його представник - адвокат Калайда О. І. підтримали доводи апеляційної скарги в повному обсязі, просили її задовольнити, з підстав викладених у ній.
 
Представник позивача - адвокат Левківський Б. К. заперечував проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на її необґрунтованість.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення учасників справи, що з`явились у судове засідання, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного. 
 
Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментів суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання за договором про сплату аліментів на дитину від 23 вересня 2009 року належним чином не виконував, станом на 20 грудня 2017 рік у останнього утворилась заборгованість за період з січня 2013 року по вересень 2017 рік яка становить 156 493 грн. 65 коп., а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
 
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів суд першої інстанції виходив з наявної у відповідача заборгованості по аліментам та чинного законодавства України.
 
Колегія суддів в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
 
Судом встановлено, що 04 жовтня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб (а.с. 03) у якому ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народилась донька - ОСОБА_4 (а.с. 04).
 
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 08 грудня 2009 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірвано (т. І а.с. 48).
 
23 вересня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про сплату аліментів на дитину відповідно до умов якого, ОСОБА_4 постійно проживає та буде проживати разом з матір`ю, а батько зобов`язується щомісячно сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1 300 грн., що на момент укладення договору становить еквівалент в 150 доларів США, при цьому батьки домовились про те, що щомісячна сума аліментів, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом долара США на день платежу (т. І а.с. 05-06).
 
Згідно п. 5 вищевказаного договору, аліменти повинні сплачуватись батьком щомісячно не пізніше п`ятого числа поточного місяця шляхом перерахування щомісячної суми аліментів на картковий рахунок матері.
 
Як вбачається з розписки від 03 травня 2013 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 кошти в рахунок сплати аліментів за договором № 021493  за період з грудня 2012 року по квітень 2013 рік у розмірі 6 000 грн. (т. І а.с. 51).
 
Як вбачається з розписки від 10 вересня 2014 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 кошти в рахунок сплати аліментів за договором № 021493 за період з травня 2013 року по травень 2014 рік у розмірі 7 900 грн. та 9 100 грн. (т. І а.с. 52).
 
      Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
 
 Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
 
Згідно із ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
 
 Відповідно до ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.
 
Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що 23 вересня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про сплату аліментів на дитину, згідно умов якого, відповідач зобов`язався щомісячно сплачувати аліменти на утримання дитини не пізніше п`ятого числа поточного місяця шляхом перерахування щомісячної суми аліментів на картковий рахунок позивача. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання за договором про сплату аліментів на дитину від 23 вересня 2009 року за період з січня 2013 року по вересень 2017 року не виконав, у зв`язку з чим, в останнього утворилась заборгованість по аліментам. 
 
Так, в матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості по аліментам за період з січня 2013 року по вересень 2017 року (т. І а.с. 73-75), правильність якого, стороною відповідача не оспорюється. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по сплаті аліментів в зазначеному розмірі.
 
Відповідно до приписів ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів
 
У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.
 
При розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
 
Відповідно до частини 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Так, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки (пені).
 
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. ЇЇ завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
 
Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.
 
Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).
 
Так, перевіривши наявний в матеріалах справи розрахунок пені за несвоєчасну сплату аліментів за договором про сплату аліментів на дитину від 23 вересня 2009 року, колегія суддів приходить до висновку, що вказаний розрахунок проведено у відповідності до норм чинного законодавства України, а відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у зазначеному розмірі.
 
Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що під час ухвалення оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував та не надав оцінку розпискам позивача про отримання нею грошових коштів в рахунок сплати аліментів, що призвело до неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими та до невідповідності висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи, виходячи з наступного. 
 
Так, в матеріалах справи наявні розписки позивача про отримання від відповідача коштів згідно договору (т. І а.с. 98, 99) на які посилається скаржник, разом з тим, позивач заперечує факт написання вказаних розписок. Таким чином, для встановлення факту написання вказаних розписок саме позивачем, необхідно проведення почеркознавчої експертизи. 
 
Як вбачається з матеріалів справи, до апеляційної скарги скаржником було долучено клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи. Разом з тим, колегія суду не вбачає підстав для його задоволення, оскільки, як вбачається з приписів ст. 197 ЦПК України, клопотання про призначення експертизи вирішується судом у підготовчому судовому засіданні, проте вказане клопотання в суді першої інстанції відповідачем не заявлялось. Крім того, відповідач та його представник приймали безпосередню участю в судових засіданнях в суді першої інстанції, а відтак, мали можливість звернутися до суду з вказаним клопотанням у встановлений строк.
 
 Таким чином, колегія суддів позбавлена можливості прийти до висновку, що розписки про отримання коштів (т. І а.с. 98, 99) були написані саме позивачем.
 
Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на розрахунок заборгованості по аліментам (а.с. 100), виходячи з наступного.
 
Так, відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
 
Дослідивши вищевказаний розрахунок (т. І а.с. 100) колегія суддів приходить до висновку про те, що його не можна вважати належним доказом по справі. Так, вказаний розрахунок не містить інформації, зокрема, щодо особи яка нібито сплатила кошти та яка нібито їх отримала, еквівалент та сума платежу, його призначення тощо. Таким чином, вказаний розрахунок (т. І а.с. 100) не містить інформації щодо предмету доказування, а відтак, не є належним доказом по справі. 
 
Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що починаючи з березня 2019 року по листопад 2019 рік ним було перераховано на картковий рахунок дитини - ОСОБА_4. грошові кошти у сумі 71 619 грн., з яких 34 959 грн. - аліменти та 36 660 грн. - заборгованість по аліментах за період з листопада 2014 року по вересень 2017 рік, що підтверджується випискою по картковому рахунку (т. І а.с. 247-248). Крім того, на підтвердження сплати аліментів скаржником до апеляційної скарги додано квитанцію № 1D0812233 від 19 червня 2018 року (т. І а.с. 245) та виписку по картковому рахунку (т. І а.с. 246), виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої та четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 756/1529/15-ц (провадження № 14-242цс18) вказано, що апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.
Разом з тим, наведені скаржником обставини, щодо сплати аліментів, що підтверджується квитанцією № 1D0812233 від 19 червня 2018 року (т. І а.с. 245) та виписками по рахунку скаржника (т. І а.с. 246-248), не існували на момент розгляду справи судом першої інстанції, у зв`язку з чим, не впливають на оцінку законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.
 
Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування судового рішення, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
 
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
 За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права. 
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   - залишити без задоволення.
 
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 серпня 2019 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Повне судове рішення складено 28 вересня 2020 року.
 
Суддя-доповідач:                                                                           І.М. Вербова
Судді:                                                                                                           В.В. Саліхов
                       О.В. Шахова