П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 грудня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/430/20	

                                                                                          Головуючий першої інстанції Цховребова М.Г.
                                                                                                        Час та місце ухвалення судового рішення «--:--», м. Одеса
                                                                                                            Повний текст судового рішення складений 25.03.2020р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі  колегії суддів:
головуючого судді Крусяна А.В.,
суддів Градовського Ю.М., Яковлєва О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -  

В С Т А Н О В И В:

25.11.2020р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про скасування рішення №77-VII від 07.03.2019 року щодо відмови в задоволенні його заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки; зобов`язання надати йому, як учаснику антитерористичної операції дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у розмірі 0,12 га в межах села Лиманка на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району, згідно ідентифікаторів Публічної кадастрової карти – КОАТУУ 5123755800, зона 02, квартал 005; встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.03.2020р. позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області №77-VII від 07.03.2019р.  «Про відмову гр. ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в с.Лиманка Овідіопольського району Одеської області»; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.
Апелянт посилається на те, що зобов`язання надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд не є дискреційними повноваженнями відповідача, оскільки йому неодноразово та без наявності правових підстав відмовлялося у наданні дозволу, зокрема, і на виконання судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 14.03.2018р. ОСОБА_1 звернувся до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки для подальшої передачі у власність (безоплатно) земельної ділянки в межах села Лиманка на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. 
Рішенням Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області №907-VII від 28.03.2019р. відмовлено ОСОБА_1 в передачі у власність (безоплатно) земельної ділянки в межах села Лиманка на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. 
В подальшому, рішенням Одеського окружного адміністративного суду  від 11.09.2018р. у справі №815/2306/18 (набрало законної сили 12.10.2018р.), зокрема,  визнано протиправним та скасовано рішення Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області. №907-VII від 28.03.2018р.; зобов`язано надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у розмірі 0,12 га в межах села Лиманка на території Таїровської сільської ради Овідіопольського району Одеської області згідно ідентифікаторів Публічної кадастрової карти - КОАТУУ 5123755800, зона 02, квартал 005. /а.с.16-21/
30.10.2018р. ОСОБА_1 звернувся до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області з вимогою про виконання вищезазначеного судового рішення. /а.с.10а-11/
Листом Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 16.09.2019р. №1125 повідомлено в тому числі ОСОБА_1 про розгляд Таїровською селищною радою заяв про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність і прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства на пленарному засіданні сесії ради (копії рішень додаються). /а.с.12/
Так, рішенням Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 07.03.2019р. №77-VII відповідно до ст.ст.12, 83, ч.6, 7 ст.118 Земельного кодексу України, ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в с. Лиманка Овідіопольського району Одеської області, у зв`язку з тим, що до заяви не надано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки в селі Лиманка або іншому населеному пункті Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області. /а.с.14/
Не погоджуючись з рішенням відповідача щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (надалі – ЗК України) та Законом України «Про землеустрій».
Відповідно до п.«б» ч.1 ст.81 ЗК України  громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
Відповідно до ч.ч.1, 2, ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному     ч.1 ст.128   цього Кодексу.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
При цьому, з огляду на зміст пп. «в» ч.3 ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Згідно п. «г» ч.1 ст.121 ЗК України  визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:  для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.
Таким чином, ОСОБА_1 , як громадянин України має право на безоплатне отримання у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, за умови, що такого права він не використав раніше.
Стаття 118 ЗК України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.
Частиною 6 ст.118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Приписами абз.1 ч.7 ст.118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.
Так, рішенням Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 07.03.2019р. №77-VII відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в с. Лиманка Овідіопольського району Одеської області, у зв`язку з тим, що до заяви не надано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки в селі Лиманка або іншому населеному пункті Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області. /а.с.14/
Відповідно до  ст.118 ЗК України, одним із додатків до заяви є графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.
Разом з тим, форма графічних матеріалів не затверджена жодним нормативним актом, а тому позивачами було здійснено відповідні викопіювання за допомогою електронної карти та Публічної кадастрової карти з мережі Інтернет.
Як вбачається із позову, застосовуючи можливості програми, позивачем знайдено вільні земельні ділянки (в іншому випадку інформація щодо перебування земельної ділянки у приватній власності виводиться на екран у розділі: тип власності), про що свідчить скріншот із зазначенням коду одиниці адміністративно-територіального устрою України, номеру кадастрової зони та номеру кадастрового кварталу із межах кадастрової зони.
Якщо брати до уваги найменший класифікатор, а саме - кадастровий квартал, то це компактне об`єднання земельних ділянок у населеному пункті, яке обмежене інженерними спорудами або природними межами.
Враховуючи викладене, позивачем не було визначено конкретну земельну ділянку, а зазначено район, в якому він має бажання отримати землю, який включає в себе як вільні земельні ділянки, так і приватизовані.
Розглядаючи вищезазначені обставини, встановлені судом у справі №815/2306/18 та підстави прийняття оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Публічна кадастрова карта - це інформаційний портал, на якому оприлюднюються відомості Державного земельного кадастру.
В розумінні  ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр»  від 07.11.2011р.  №3613-VI (надалі - Закон № 3613-VI) Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим  Законом  відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера; кадастрова карта (план) - графічне зображення, що містить відомості про об`єкти Державного земельного кадастру.
Частиною 5 ст.5 Закону України №3613-VI  визначено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього  Закону. Забороняється вимагати для внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених цим Законом.
У відповідності до положень ч.ч.1, 8  ст.9 вищезазначеного закону, внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державна реєстрація земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюються Державними кадастровими реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки (район, місто республіканського значення Автономної Республіки Крим, місто обласного значення).
Частиною 1  ст.15 Закону України №3613-VI  передбачено, що до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.
Стаття 118 ЗК України  не містить будь-яких особливих вимог до графічних матеріалів, крім зазначення бажаного місця розташування земельної ділянки.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що додані позивачем до клопотання графічні матеріали (викопіювання) на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, роздруковані із Публічної кадастрової карти, інформація в якій створена належним суб`єктом, є належним документом із відображенням інформації, яка дає можливість ідентифікувати бажану земельну ділянку на місцевості, та містить прив`язку земельної ділянки до відповідного населеного пункту (межі села Лиманка на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області), площу бажаної земельної ділянки.
Дана правова позиція викладена у відповідності до постанови Верховного Суду від 17.10.2019р. у справі №811/1845/18.
Отже, ОСОБА_1 , при зверненні до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) подав необхідні документи, передбачені нормами ст.118 ЗК України.
Проте, відповідач протиправно відмовив позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки, з підстав відсутності графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки в селі Лиманка або іншому населеному пункті Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області.
Частиною 7 ст.118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. З іншого боку, подання зацікавленою особою документів, необхідних для розгляду клопотання, не в повному обсязі або виявлення у документах, поданих замовником, недостовірних відомостей об`єктивно перешкоджають розгляду та винесенню законного рішення про надання дозволу/вмотивованої відмови на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
У разі надання особою пакету документів, необхідних для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту, відповідний орган має право звернутися до заявника з пропозицією усунути виявлені недоліки. Така дія є правомірним способом поведінки органу і має на меті створення громадянам умов для реалізації їх прав на землю. Зазначена пропозиція щодо усунення недоліків не може вважатися «відмовою у наданні дозволу» у розумінні ч.7 ст.118 ЗК України. Проте, звернення з такою пропозицією не звільняє відповідний орган від обов`язку прийняти рішення щодо надання дозволу (або відмову) в межах встановленого законом місячного строку.
Відсутність рішення про надання дозволу або відмову у наданні дозволу в межах встановленого законом місячного строку свідчить про протиправну бездіяльність  відповідного органу і надає особі право замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу відповідно до абз.3 ч.7 ст.118 ЗК України.
Аналогічна правова позиція викладена постановах Верховного Суду від 1712.2018р. у справі №509/4156/15-а; від 06.12.2019р. у справі №813/4498/16.
При цьому, спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору  ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005р. (заява № 38722/02)).
Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні ст.13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Згідно до положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980р. під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.
На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
У справі, що переглядається, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання відмови у його наданні, регламентовано ч.6 ст.118 ЗК України.
Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, тому зазначені повноваження не є дискреційними.
В даному випадку не є втручанням суду у дискреційні повноваження Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, а є обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача, оскільки позивач звертався до відповідача з питанням щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, проте відповідач протиправно надав ОСОБА_1 безпідставну відмову.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23.05.2018р. у справі №825/602/17, від 26.02.2019р. у справі №802/721/18-а та від 05.03.2019р. у справі №2040/6320/18; від 02.07.2020р. у справі №825/2228/18.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку щодо обґрунтованості доводів позивача про зобов`язання Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області надати йому, як учаснику антитерористичної операції дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у розмірі 0,12 га в межах села Лиманка на території Таїровської селщної ради Овідіопольського району згідно ідентифікаторів Публічної кадастрової карти – КОАТУУ 5123755800, зона 02, квартал 005.
Згідно зі  ст.129-1 Конституції України  суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Частиною 2  ст.14 КАС України  передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Зі змісту поданої заяви вбачається, що позивач просить встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідача надати звіт про його виконання.
Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт є формою забезпечення виконання судових рішень.
Відповідно до ст.382  КАС України  суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Зазначеній нормі кореспондують положення п.1 ч.6  ст.246 КАС України  відповідно до якого у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про порядок і строк виконання рішення.
З системного аналізу вищенаведених правових норм можна дійти висновку, що  встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень є належним захистом прав позивача від протиправних дій суб`єкта владних повноважень щодо належного та своєчасного виконання судового рішення.
На підставі викладеного, оскільки судом першої інстанції при вирішенні справи                                          неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції в порядку ст.317 КАС України підлягає частковому скасуванню.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329, 382 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2020 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову про зобов`язання Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області надати ОСОБА_1 учаснику антитерористичної операції дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у розмірі 0,12 га в межах села Лиманка на території Таїровської сільської ради Овідіопольського району згідно ідентифікаторів Публічної кадастрової карти – КОАТУУ 5123755800, зона 02, квартал 005; відмови у встановленні судового контролю у формі зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт щодо виконання судового рішення.
Ухвалити у цій частині постанову, якою зобов`язати Таїровську селищну раду Овідіопольського району Одеської області надати ОСОБА_1 , як учаснику антитерористичної операції, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у розмірі 0,12 га в межах села Лиманка на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району згідно ідентифікаторів Публічної кадастрової карти – КОАТУУ 5123755800, зона 02, квартал 005.
Зобов`язати Таїровську селищну раду Овідіопольського району Одеської області подати до суду у місячний строк звіт про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2020р.  у справі 420/430/20. 
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції  набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Крусян А.В.	
Судді	    	Градовський Ю.М.    Яковлєв О.В.