ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 жовтня 2020 року           справа №200/4567/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Геращенка І.В., Блохіна А.А.,   розглянув   в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Меламеда Вадима Борисовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року (у повному обсязі складено 31 липня 2020 року у м. Слов`янськ) у справі  № 200/4567/20-а (головуючий І інстанції суддя Молочна І.С.)  за позовом Меламеда Вадима Борисовича в інтересах ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій, рішення та бездіяльності протиправними і дискримінаційними та зобов`язання вчинити певні дії, 
    
                                                      ВСТАНОВИВ:

Позивач  05.05.2020 року звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив:
визнати протиправним та дискримінаційним та скасувати рішення відповідача, викладене в листі від 06.11.2019 року про незаконну відмову у виплаті пенсії на визначений позивачем банківський рахунок, в тому числі якщо воно було прийнято, але не передано позивачу; 
визнати дії відповідача з невиплати пенсії позивача на визначений ним банківський рахунок - протиправними та дискримінаційними;
визнати бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії позивачу з 01.10.2016 року - протиправною та дискримінаційною;
зобов`язати відповідача виплатити на визначений позивачем банківський рахунок усі неотримані позивачем пенсійні виплати з урахуванням усіх підвищень з 01.10.2016 року, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів на усі несвоєчасно виплачені суми позивачу, починаючи з 01.10.2016 року до їх фактичної виплати та продовжити виплату пенсії позивачу на банківський рахунок довічно.
Рішенням  Донецького окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року у справі № 200/4567/20-а позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано розпорядження Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 14.01.2020 про припинення виплати пенсії до з`ясування.
Зобов`язано Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити пенсійні виплати ОСОБА_1 на визначений заявником банківський рахунок з 08.10.2019 року.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено (а.с. 155-160).
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31.07.2020 року в частині строку, з якого має бути поновлена виплата пенсії позивачу та зобов`язати відповідача виплатити на визначений позивачем банківський рахунок усі недоотримані нею пенсійні виплати з урахуванням усіх підвищень з 01.10.2016 року, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів на усі несвоєчасно виплачені суми позивачу на банківський рахунок довічно.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на рішення Європейського суду з прав людини та зазначає, що вона має право на отримання нарахованої, але не виплаченої пенсії з 01.10.2016 року з врахуванням усіх підвищень, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів на усі несвоєчасно виплачені їй суми.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року апеляційна скарга Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області повернута у зв`язку з неусуненням недоліків. 
Позивач і його представник подали заяву про розгляд справи за їх відсутності  (а.с. 240).
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до вимог ч. 1  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судами  першої  та апеляційної інстанцій встановлено наступне.
Позивачу призначена пенсія за віком довічно, що підтверджено копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 01.12.2000 року, яка виплачувалась їй до виїзду за кордон на постійне місце проживання (а.с. 58-61).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22.04.2019 у справі № 200/4082/19-а адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення від 03.10.2018 року та рішення від 08.10.2018 року про відмову в поновленні пенсії за віком. Визнано протиправною бездіяльність Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не поновлення пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили. (а.с. 62-68, 141).
17.07.2019 року на виконання рішення суду Покровським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області призначено ОСОБА_1 пенсію за віком в розмірі 1233.52 грн. з 01.10.2016 року та здійснено відповідні перерахунки пенсії (а.с. 135).
Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснювало виплату пенсії ОСОБА_1 шляхом перерахування через відділення АТ «Ощадбанк».
В матеріалах справи наявна довідка про розмір нарахованої та фактично виплаченої пенсії, видана Покровським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області, з якої вбачається, що ОСОБА_1 нараховано заборгованість з пенсії за період з 01.10.2016 року по 31.07.2019 року в сумі 61337,24 грн. (а.с. 147).
08.10.2019 року представник позивача звернувся засобами поштового зв`язку до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про виплату їй з 03.09.2019 року пенсії через відділення «Соцмісто» Київського ГРУ АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 143-144).
Листом № 26189/05/25 від 23.10.2019 року Покровське управління ПФУ Донецької області повідомило ОСОБА_1 про порядок виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам, відповідно до якого уповноваженим банком визначено АТ «Ощадбанк» (а.с. 145).
05.11.2019 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою про надання банківських реквізитів для перерахування пенсії (а.с. 71).
Листом № 27228/13/25 від 06.11.2019 року відповідач повідомив представника позивача про те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Покровському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області як отримувач пенсії за матеріалами електронної пенсійної справи, як внутрішньо переміщена особа та отримує пенсію через відділення АТ «Ощадбанк». Посилаючись на пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.1.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» відповідач зазначив, що умовами призначення та продовження виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою про наявність рахунку в установі АТ «Державний ощадний банк». Крім того відповідач вказав, що у разі зміни банківської установи з АТ «Ощадбанк» виплату пенсії ОСОБА_1 може бути припинено (а.с. 72-73).          
За протоколом обробки повернутих коштів від 14.01.2020 року пенсійні виплати за січень 2020 року в сумі 2545,94 грн. повернуто АТ «Ощадбанк», з причини закриття рахунку в АТ «Ощадбанк» (а.с. 146).
14.01.2020 Покровським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області  прийнято розпорядження про припинення виплати пенсії по особовому рахунку ОСОБА_1 до з`ясування (а.с. 146 - зворотній бік).
Спірним у даній справі є правомірність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії по особовому рахунку ОСОБА_1 .
Колегія суддів вважає вимоги апеляційної скарги такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.  Тобто, право на отримання пенсії є конституційним правом громадян України.
Частиною 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.
За змістом  ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вільний вибір свого місця проживання  зі збереженням усіх конституційних прав, в тому числі, і права на пенсійне забезпечення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені    Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV (далі - Закон № 1058).
Рішенням № 25-рп/2009 від 07.10.2009  пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058 щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).
Зазначені положення Закону № 1058 втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 07.10.2009.
Як вказано в Рішенні № 25-рп/2009 від 07.10.2009, оспорюваними нормами Закону № 1058 держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.
Крім того, як окреслив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).
У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Тобто, з дня набрання чинності Рішення № 25-рп/2009 від 07.10.2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення статті 51 Закону № 1058, громадяни України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, користуються правами на призначення пенсії на рівні з тими громадянами України, які проживають на території України.
Отже, проживаючі в Ізраїлі, громадяни України мають такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22.04.2019 у справі № 200/4082/19-а позов ОСОБА_1  задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення від 03.10.2018 року та рішення від 08.10.2018 року про відмову в поновленні пенсії за віком. Визнано протиправною бездіяльність Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не поновлення пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили. (а.с. 62-68, 141).
Статтею 370 КАС України встановлено: судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
14.01.2020 Покровським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області  прийнято розпорядження про припинення виплати пенсії по особовому рахунку ОСОБА_1 до з`ясування з підстав повернення пенсійних виплат за січень 2020 року в сумі 2545,94 грн. АТ «Ощадбанк», з причини закриття рахунку в АТ «Ощадбанк» (а.с. 146 - зворотній бік).
Порядок виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 р. № 1596 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2016 р. № 662) визначає механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, об`єднаними управліннями (далі - органи Пенсійного фонду), головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві та структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення), а також інших грошових виплат, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів (далі - пенсія та грошова допомога), шляхом зарахування на поточні рахунки одержувачів пенсії та грошової допомоги (далі - одержувачі) в уповноважених банках.
Пунктом 3 Порядку № 1596 визначено, що виплата і доставка пенсій та грошової допомоги здійснюється уповноваженими банками на умовах, визначених цим Порядком, та на підставі договорів, що укладаються: між уповноваженими банками та органами Пенсійного фонду, а у разі централізованого нарахування пенсій - між уповноваженими банками та головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві та органами Пенсійного фонду, у разі централізованого фінансування пенсій - між уповноваженими банками та головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві.
Пунктом 10 Порядку № 1596 встановлено, що заява про виплату пенсії або грошової допомоги (додаток 1) подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду чи органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України або приймається органом Пенсійного фонду чи органом соціального захисту населення від установи уповноваженого банку.
Як зазначалося вище, 08.10.2019 року позивач звернувся засобами поштового зв`язку до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про виплату їй з 03.09.2019 року пенсії через відділення «Соцмісто» Київського ГРУ АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 143-144).
Листом № 26189/05/25 від 23.10.2019 року Покровське управління ПФУ Донецької області повідомило ОСОБА_1 про порядок виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам, відповідно до якого уповноваженим банком визначено АТ «Ощадбанк» (а.с. 145).
За приписами статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-VI) пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.    
Право на отримання пенсії є конституційною гарантією. Суми пенсії є власністю позивача, оскільки з його заробітної плати протягом трудової діяльності здійснювалися утримання (страхові внески) з метою подальшої їх виплати у вигляді пенсії при досягненні особою пенсійного віку та набуття страхового трудового стажу.
Стаття 46 Закону № 1058-VI регулює правовідносини, що виникають під час виплати пенсії за минулий час:
- нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії;
- нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрат.
Виключно цим Законом № 1058-IV визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування (стаття 5 Закону № 1058-IV).
Підстави припинення та поновлення виплати пенсії врегульовано статтею 49 Закону № 1058-IV.
Відповідно до частини 1 зазначеної статті  виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
3) у разі смерті пенсіонера;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
5) в інших випадках, передбачених законом.
Отже, вказана норма не містить такої підстави для припинення виплати пенсії, як відсутність у пенсіонера рахунку в АТ «Ощадбанк». До того ж позивач не належить до категорії осіб зі статусом «внутрішньо переміщена особа».
Отже, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії позивачу на відповідний банківський рахунок протиправною, а тому в цій частині позовні вимоги правомірно задоволено судом першої інстанції.
Щодо дати, з якої необхідно здійснити позивачеві виплату пенсії за віком.
Позивач просив здійснити виплату пенсії з 01.10.2016 року.
Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІVщодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України(є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІVвтратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Як зазначено в пункті 3.3 цього Рішення, оспорюваними нормами Закону № 1058-IVдержава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.
У рішенні ЄСПЛ від 07 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України» (заява № 10441/06, пункти 41-43, 52) Суд акцентував увагу на тому, що: якщо в Договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства; хоча Перший протокол не включає в себе право на отримання будь-яких видів виплат з соціального страхування, якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 […]; сторони провадження не оскаржували того, що якби заявник продовжив проживати на території України, він і надалі б отримував пенсію; із цього випливає, що інтереси заявника належать до сфери застосування статті 1 Першого протоколу та права на майно, яке вона гарантує; Судом встановлено, що Уряд не надав ніякого обґрунтування позбавлення заявника його пенсії лише через те, що він проживав за кордоном; ані рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року не вказує на те, що національні органи наводили відповідні причини для виправдання відмінності у ставленні, на яку заявник скаржився, ані Уряд під час провадження в Суді не навів жодних таких обґрунтувань.
У пункті 53 цього рішення також наголошено, що Суд неодноразово повторював, що Конвенція є живим інструментом, який повинен тлумачитися «з огляду на умови сьогодення» (див. рішення ЄСПЛ від 25 квітня 1978 року у справі «Тайрер проти Сполученого Королівства» (Tyrer v. the United Kingdom), пункт 31, Series A № 26), а підвищення мобільності населення, більш високі рівні міжнародного співробітництва та інтеграції, а також розвиток банківського обслуговування та інформаційних технологій більше не виправдовують здебільшого технічних обмежень щодо осіб, які отримують соціальні виплати, проживаючи за кордоном, що могли вважатися розумними на початку 1950-х років.
У рішенні ЄСПЛ від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України» Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовний спосіб (пункт 70 цього рішення).
Правилами частин 1 та 2 статті 46 Закону № 1058-ІV окреслено: нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Нараховані суми пенсії не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Згідно із частиною 2 статті 49 Закону № 1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому статтею 46 цього Закону.
Водночас згідно з пунктом 2.8 Порядку № 22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.
Орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2) (пункт 4.1 Порядку № 22-1).
Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3 Порядку № 22-1).
Частиною 2 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Статтею 123 КАС України встановлено, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Слід зазначити, що у межах спірних правовідносин необхідно відрізняти пенсію за віком, яка призначається довічно, та пенсії, які можуть мати термін дії (наприклад, пенсія по інвалідності - на період встановлення інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника дітям померлого годувальника призначається до досягнення 18 річного віку, а тим, що навчаються у вищому навчальному закладі - до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення 23 років).
З 01.10.2016 року виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії. І з цього часу орган Пенсійного фонду має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.
Аналогічна позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 815/1226/18.
Таким чином, суд дійшов висновку, що права позивача підлягають захисту з 01.10.2016 року, як це визначено в рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 22.04.2019 року у справі № 200/4082/19-а.
Щодо позовних вимог про поновлення та виплату пенсії за віком з проведенням її індексації і компенсації втрати частини доходів, суд зазначає наступне.
За унормуванням статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; а поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.
За змістом ст. 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, до яких, крім іншого, відноситься пенсія. Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Приписами частини 2статті 46 Закону № 1058 окреслено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Правилами статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 р. № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) передбачено: підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону № 2050-III).
За змістом наведених норм обов`язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає лише у випадку порушення встановлених строків їх виплати.
Строки виплати пенсії встановлені Законом № 1058-IV відповідно до частини 1 статті 47 якого (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Підсумовуючи викладене, суд вважає, що вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити виплату недоотриманих виплат з урахуванням усіх підвищень з урахуванням індексації і компенсації втрати частини доходів слід здійснити на усі несвоєчасно виплачені суми.
Щодо позовних вимог в частині проведення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (тобто, з 01 січня 2001 року). Під доходами у цьому законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Статті 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень наведеного Порядку № 159, дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. Отже, враховуючи фактичні обставини справи, порушені права позивача підлягають захисту шляхом зобов`язання відповідача провести компенсацію втрати частини страхових виплат у зв`язку з порушенням строків її виплати.
У відповідності до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Питання, пов`язані із здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом № 2050-ІІІ та Порядком № 159.
За нормами статей 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
За приписами статті 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Пунктом 2 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
Згідно з п. 3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо).
Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Верховний Суд у постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 200/11292/19-а дійшов правового висновку про те, що системний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 16.05.2019 у справі № 134/89/16-а, від 10.02.2020 у справі № 134/87/16-а, від 05.03.2020 у справі № 140/1547/19.
Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивачу не був виплачений дохід у вигляді нарахованої з 01 жовтня 2016 року пенсії, а тому колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог зобов`язати відповідача продовжити виплату пенсії позивачу на банківський рахунок довічно.
Колегія суддів вважає, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки в даному випадку ці права не порушені. 
У статті 19 Конституції України відбито, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок  щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. І відповідачем  не доведено, що, у даних правовідносинах він діяв правомірно, відмовляючи у поновленні виплати пенсії позивачу.
Враховуючи викладене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд апеляційної інстанції частково погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає, що суд першої інстанції допустив часткове порушення норм матеріального права в частині строку, з якого має бути поновлена виплата пенсії позивачу та зобов`язати відповідача виплатити на визначений позивачем банківський рахунок усі недоотримані нею пенсійні виплати з урахуванням усіх підвищень з 01.10.2016 року, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів на усі несвоєчасно виплачені суми позивачу на банківський рахунок, а тому таке рішення підлягає зміні.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для зміни судового рішення суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись статями  272, 308,  311, 315, п. 1, 4 ч. 1 ст. 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
                                        
                                                         ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу    Меламеда Вадима Борисовича в інтересах ОСОБА_1 -  задовольнити частково.
Рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року у справі  № 200/4567/20-а - змінити в частині строку, з якого має бути поновлена виплата пенсії позивачу та зобов`язання відповідача виплатити на визначений позивачем банківський рахунок усі недоотримані нею пенсійні виплати з урахуванням усіх підвищень з 01.10.2016 року, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів на усі несвоєчасно виплачені суми позивачу на банківський рахунок.
Зобов`язати Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити пенсійні виплати ОСОБА_1 на визначений заявником банківський рахунок з 01.10.2016 року, з урахуванням усіх підвищень, з проведенням індексації і компенсацією втрати чистини доходів на усі несвоєчасно виплачені суми позивачу. 
В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року у справі  № 200/4567/20-а залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не  підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 28 жовтня 2020 року.         

Колегія суддів                                                                            Г.М. Міронова 

                                                                                                                І.В. Геращенко  
                                                                                                                      
                                                                                                                А.А. Блохін