Єдиний унікальний номер 229/794/17 
Номер провадження 22-ц/804/3513/20        

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

30 грудня 2020 року
          
м. Бахмут 

справа  № 229/794/17
провадження  № 22-ц/804/3513/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого   Хейло Я.В.,
суддів   Мірути О.А., Тимченко О.О.

учасники справи:

позивач   Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач   ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут  цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 24 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (суддя Гонтар А.Л.), ухваленого в приміщенні суду в місті Дружківка Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У березні 2017 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «Приватбанк», Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що відповідно до кредитного договору № б/н від 15.02.2008 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 3600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою 36,00 відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
ПАТ КБ "Приватбанк" виконав зобов`язання перед боржником, шляхом надання кредиту, але відповідач, порушила графік погашення кредиту, внаслідок чого, утворилась заборгованість, яка станом на 31.01.2017 року складає 36165,33 гривень.
Уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 36165,33 грн., а саме: заборгованість за кредитом - 3569,11 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом складає - 27405,94 грн., заборгованість за пенею - 2991,93 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1698,35 грн. та суму судового збору у розмірі 1600,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 

Заочним рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 06 червня 2017 року позовні вимоги  публічного акціонерного товариства комерційного банку " Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором №б/н від 15.02.2008 р. в сумі 30975 грн. 05 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 3569 грн. 11 коп.; заборгованості по процентам у сумі 27405 грн. 94 коп.
В частині стягнення штрафних санкцій в сумі 5190 (п`ять тисяч сто дев`яносто) грн. 28 коп. - відмовлено (а.с.39-43).
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

03 жовтня 2019 року відповідачем до суду першої інстанції відповідачем подано заяву про перегляд заочного рішення.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 24 вересня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з та безпідставності позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, по процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею, комісією та штрафам. 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Просив рішення оскаржуване рішення скасувати, та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом неповно досліджено всі обставини справи та порушено норми процесуального та матеріального права. 

Зазначив, що відповідачем АТ КБ «Приватбанк» надав всі документи на підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором, довідку об умовах кредитування, підписану особисто відповідачем, проте суд першої інстанції на зазначене не звернув уваги, та дійшов помилкового висновку щодо необізнаності відповідача з умовами кредитування.

Посилається на положення статтей 1054, 1048 ЦК України, статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», всупереч яких суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначає, що на час ухвалення оскаржуваного рішення відповідач повністю розрахувалась з позивачем, нею було сплачено 4481, 04 грн з них 4072,18 за кредитом та 408, 86 грн судовий збір.
Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

Представником позивача АТ КБ «Приватбанк» подано письмові пояснення, в яких зазначено, що відповідач особисто підписала умови кредитування, відтак підстави для відмови у зазначеній частині позову відсутні. Представник наводить розрахунок заборгованості за процентами з розрахунку 36% річних  по 30.11.2015 року у розмірі 3947,57 гривень.

Зазначає про необґрунтованість висновків суду, щодо погашення заборгованості за тілом кредиту на підставі виконання виконавчого листа № 6249 від 13.03.2018 року, оскільки виконання здійснено підставі рішення Дружківського міського суду Донецької області від 06 червня 2017 року у справі № 229/794/17, яке скасовано ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 26.11.2019 року. 

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником прав та обов`язків Закритого акціонерного товариства «Приватбанк», у зв`язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від        30.04.2009 змінено найменування позивача з закритого акціонерного товариства «Приватбанк» на публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», про що зазначено у п.1.1 Статуту ПАТ КБ «Приватбанк». 
17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (номер запису в ЄДРПОУ 12241050038006727).

З 21.05.2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк».

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 15.02.2008 року між нею та ПАТ КБ "Приватбанк" укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 3600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою 36,00 відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.12 ).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 31.01.2017 року відповідач мала прострочену заборгованість за кредитом - 36165,33 гривень, з яких:
- заборгованість за кредитом складає - 3569,11 грн.;
- заборгованість по процентам за користування кредитом складає - 27405,94 грн.;
- заборгованість з пені -2991,93 грн.;
- штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.;
- штраф (процентна складова) - 1698,35 грн.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ  ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті  367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України  апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не  підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову  складає 36165, 33 гривень, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно  з частиною  першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Крім анкети-заяви на підтвердження заявлених позовних вимог Банк надав суду на підтвердження умов укладеного кредитного договору Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Умови та правила надання банківських послуг (а.с.13).

Відповідно до частин першої, другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом з 13.11.2007 року по 30.06.2019 року, в тому числі комісії та штрафам, в сумі 92533, 53 гривень, суд першої інстанції виходив з того, що у анкеті-заяві не зазначена процентна ставка, яка застосовується при користуванні позичальником кредитними коштами. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме зміст цих Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач, що саме з ними він ознайомився і погодився, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки(мені, штрафів). Оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком довідка про умови кредитування та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. 
Відмовляючи у задоволенні вимог щодо стягнення тіла кредиту, суд виходив з того, що погашення тіла кредиту вже здійснено відповідачем шляхом виконання виконавчого листа № 6249 від 13.03.2018 року, оскільки на його виконання відповідачем сплачено  3569,11 грн., що відповідає сумі заборгованості за кредитом, тому заборгованість станом на день ухвалення рішення фактично погашена.
Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Зобов`язання припиняється частково або  в повному обсязі на підставах, встановлених договором  або законом (частина 1 стаття 598 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).  
За правилами статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами або стороною.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (стаття 638 ЦК).
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи з дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується розрахунком заборгованості АТ КБ «Приватбанк», заборгованість за тілом кредиту складає 3569, 11 грн.
Згідно довідки про здійснення відрахувань № 26924/07 від 24.10.19 року, наданої Костянтинівсько-Дружківським об`єднаним управлінням пенсійного фонду України Донецької області, з ОСОБА_1 на виконання виконавчого листа № 6249 від 13.03.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 кредиту у розмірі 32575,05 грн. , виконавчого збору - 3257,51 грн. та виконавчих дій - 100, 00 грн. станом на 25.10.2019 року сплачено 4481,04 грн., із них: 4072, 18 за кредитом, та 408,86 за судовий збір.
Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 26 листопада 2019 року заочне рішення Дружківського міського суду Донецької області від 06 червня 2017 року, на підставі якого видано виконавчий лист №26924/07 від 24.10.2019 року, скасовано. (а.с. 101-102)
Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення тіла кредиту, судом першої інстанції не враховано положення статті 444 ЦПК України, яка регулює порядок повороту виконання рішення, постанови.

Відповідно до частин 2, 5 статті 444 ЦПК України якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. 
Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №607/15555/17, інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Отже, враховуючи викладене, законодавством передбачена відповідна процедура поновлення прав відповідача ОСОБА_1 , оскільки стягнення з неї коштів було здійснено на підставі судового рішення, яке пізніше було скасовано ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 26 листопада 2019 року. (а.с. 101-102)

Відтак, встановивши заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3569,11 гривень, наявність якої підтверджена розрахунком заборгованості (а.с. 9-11), підстави для відмови у задоволенні зазначеної частини вимог відсутні, а тому з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, а саме за тілом кредиту у розмірі 3569, 11 гривень.

Щодо стягнення відсотків за користування кредитом апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що  до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Пред`являючи позов до суду, предметом і підставою якого є стягнення заборгованості за кредитним договором, зокрема процентів за користування кредитом, позивач на підтвердження тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, додав до позовної заяви, крім іншого, заяву позичальника, Умови та правила надання банківських послуг,  довідку про Умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна, 30 днів пільгового періоду», розрахунок заборгованості (а.с.13).
Відповідно довідки про Умови кредитування з використанням платіжної карти «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», базова процентна ставка, в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році), - 3 %. Відповідач був ознайомлений з фінансовими умовами надання платіжної карти «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів, що підтверджується його підписом на вказаній довідці. (а.с.13)     
Крім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач вчиняв дії, які свідчать про згоду з розміром процентної ставки – 36% на рік (3 % х 12).
За правилом частин першої – третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.  Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до вимог статей 263 – 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення, крім іншого,  зазначаються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.
Проте суд першої інстанції на порушення вимог статей 89, 263 – 265 ЦПК України не надав оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, зокрема довідці про Умови кредитування з використанням платіжної карти «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем; розрахунку заборгованості; та не мотивував відхилення цих доказів. 
Як зазначалось вище, зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи з дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору.
Встановивши, що довідка про Умови кредитування з використанням платіжної карти «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій зазначена процентна ставка, підписана позичальником; останній вчиняв дії, які свідчать про обізнаність та згоду з розміром процентної ставки – 36 % на рік, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про  доведеність АТ КБ «ПриватБанк» обставини, що сторонами договору була узгоджена базова процентна ставка.
Проте відповідач на спростування цих обставин не надав суду належних, допустимих, достовірних  і достатніх доказів, як передбачено статтями 12, 81 ЦПК України.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно не з`ясував  обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень; не перевірив правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості, з якого видно, що відповідач вчиняв дії, що свідчать про згоду із процентною ставкою 36 %. За таких обставин висновок суду першої інстанції  про відсутність умов договору про встановлення процентної ставки є помилковим і спростовується письмовими доказами, а доводи апеляційної скарги, що позивач має право на захист порушеного права шляхом отримання процентів за користування кредитом, оскільки кредитним договором встановлений розмір процентів, є обґрунтованими.

Визначаючи період за який банк має право ставити вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, апеляційний суд виходить з наступного.

Позивачем надано довідку з якої вбачається, що відповідачу було надано наступні кредитні карти: № НОМЕР_1 зі строком дії до останнього дня вересня 2009 року, № НОМЕР_2 зі строком дії до останнього дня червня 2013 року, № НОМЕР_3 зі строком дії до останнього дня січня 2014 року, № НОМЕР_4 зі строком дії до останнього дня листопада 2015 року, № НОМЕР_5 зі строком дії до останнього дня листопада 2015 року.

З розрахунку заборгованості вбачається, що під час укладення кредитного договору діяла процента ставка за кредитом в розмірі 36 % на рік, далі процентна ставка була збільшена, а саме: з 01 вересня 2014 року встановлена у розмірі 34,8%, з 01 квітня 2015 року 43,2 %.

Отже, позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору, всупереч статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку.

Відповідно до п. 5.3 умов та правил банк має право проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше ніж 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку відповідно до п. 4.9 цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем відповідно до умов та правил надання банківських послуг не було проінформовано відповідача про збільшення процентної ставки.
Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

У довідці про умови кредитування обумовлено проценту ставку за користуванням кредитом 36 % річних на залишок заборгованості. 

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в п. 91 постанови від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, позивач має право вимагати повернення процентів за користування кредитом за період з 15 лютого 2008 року по 30 листопада 2015 року. 

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем розмір заборгованості за відсотками за період з 15 лютого 2008 року по  01 вересня 2014 року (тобто до неправомірного підвищення відсоткової ставки за кредитом ) складає 692,26 гривень.

Розмір заборгованості за відсотками за період з 01 вересня 2014 року по 30 листопада 2015 року  з розрахунку 36 % річних складає 2492,67 гривень. 

Отже, загальний розмір  відсотків  відповідача за користування кредитними коштами становить  3184 гривень 93 копійок.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за відсотками  за користування кредитом підлягають частковому задоволенню у розмірі 3184 гривень 93 копійки.

Велика Палата Верховного Суду під час перегляду 03 липня 2019 року  судового рішення у подібних правовідносинах (справа № 342/180/17) дійшла висновку, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір,  умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, можливо застосувати до спірних правовідносин за умови достовірного підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Велика Палата також зазначила, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які не визнаються відповідачем та не містять його підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Тобто Умови та правила надання банківських послуг, які не визнаються відповідачем та не містять його підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети,  якщо відсутнє достовірне підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу умови договору.

Оскільки  у справі, яка переглядається, установлено, що договір був укладений шляхом оформлення і підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банком послуг, сторони також підписували інші умови договору, зокрема довідку про Умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду, в якій зазначена базова процентна ставка,  суд апеляційної інстанції приймає доводи апеляційної скарги про помилковість висновку суду першої інстанції, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір,  умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому,  неможливо застосувати до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом підлягає скасуванню.

Щодо стягнення заборгованості за пенею, комісією та штрафами апеляційний суд зазначає наступне.

02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності з 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669 -VII).

Відповідно до ст. 2 Закону № 1669-VII на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція (ч.1). Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції (ч.2).

Відповідно до ч.1, ч.2 ч.3 ст. 11 Закону України «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669-VII цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

На виконання абзацу 3 п. 5 ст. 11 Закону України «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція».

02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».

Пунктом 1 та 3 вказаного розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053».

Як встановлено судом, відповідач зареєстрована у м. Дружківка Донецької області, яке відповідно до розпоряджень КМУ від 30.10.2014 року та від 02.12.2015 року входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що відповідач ОСОБА_1 звільняється від сплати штрафів, комісії та пені на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором б/н від 15.02.2008 року.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, апеляційний суд вважає, що подану апеляційну скаргу слід задовольнити частково; рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, про часткове задоволення позовних вимог.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ 

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом  справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 

З матеріалів справи вбачається, що при поданні позову АТ КБ «Приватбанк» сплачено судовий збір у розмірі 1600 гривень. (а.с. 1)

За подання апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» сплачено судовий збір у розмірі 2400 гривень. (а.с. 197).
Згідно позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» ціна позову складає 36165,33 грн. (а.с.2)
Апеляційний суд за результатами розгляду скарги дійшов висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3569, 11 грн, за процентами за користування кредитом у розмірі 3184,93 гривень, що загалом складає 6754,04 гривень та становить 19% від загального розміру позовних вимог.

Таким чином з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» підлягають стягнення судові витрати у розмірі: ((1600 + 2400) х 19%) / 100% = 760 гривень.

Керуючись статтями 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 24 вересня 2020 року скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства  Комерційний Банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (ідентифікаційний номер за Єдиним державним реєстром юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців - 14360570) заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.02.2008 року за тілом кредиту у розмірі 3569,11 гривень, відсотками за користування кредитом у розмірі 3184, 93 гривень, що загалом складає  6754 (шість тисяч сімсот п`ятдесят чотири) гривні 04 копійки.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (ідентифікаційний номер за Єдиним державним реєстром юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців - 14360570) понесені судові витрати у розмірі 760 (сімсот шістдесят) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий              Я.В. Хейло

Судді         О.А. Мірута

          О.О. Тимченко