Справа № 161/15881/20  Провадження № 33/802/886/20 	Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В. П. 	
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП 	Доповідач: Денісов  В. П.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2020 року                                                                 місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2020 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:
Даною постановою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп. судового збору.
Згідно з постановою ОСОБА_1  визнаний винним за те, що 21 серпня 2020 року о 23 год. 40 хв. у с. Світязь, на вул. Жовтневій, він керував транспортним засобом AUDI Q5, д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9«а» Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погоджуючись з рішенням судді, ОСОБА_1 оскаржує його з мотивів незаконності. Апелянт стверджує, що строк дії свідоцтва на прилад, яким проводився його огляд на стан сп`яніння, закінчився. Вказує, що у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні свідки, а водія не відсторонено від керування. З огляду на наведене, просить скасувати рішення суду, а провадження у справі – закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.
ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся завчасно і належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи. Жодних клопотань від нього про відкладення розгляду справи не надходило. 
А тому відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП його неявка у судове засідання не перешкоджає розгляду справи.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги.
Вимоги ст.280 КУпАП регламентують, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ст.251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному  законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
На думку апеляційного суду, дані вимоги закону при винесенні постанови місцевим судом дотримані.
Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 21.08.2020 серії ДПР18 № 206263, 21 серпня 2020 року о 23 год. 40 хв. у с. Світязь, на вул. Жовтневій, ОСОБА_1 керував транспортним засобом AUDI Q5, д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння (а.с.1).
Протокол про адміністративне правопорушення підписаний ОСОБА_1 власноручно. Зауваження до протоколу відсутні (а.с.1).
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні свідки.
Однак, у матеріалах справи міститься акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що при огляді були присутні свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які скріпили його своїми підписами, таким чином підтвердивши свою присутність (а.с.3).
Тому вказані доводи апелянта суд апеляційної інстанції вважає такими, що не заслуговують на увагу, так як вони повністю спростовуються актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3).
Згідно з наявними у справі роздруківкою з приладу «Драгер» та акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів  ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння з результатом тесту – 0,98% (а.с.3-4).
Твердження апелянта про те, що результати приладу газоаналізатора Драгер «Алкотест 6810» не можна вважати належним доказом, апеляційний суд розцінює такими, що не ґрунтуються на законі.
Вказаний виріб був зареєстрований в Україні згідно з Порядком державної реєстрації медичної техніки та виробів медичного призначення, затвердженого Постановою КМУ від 09.11.2004 №1497, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію №7261/2007 від 10.02.2010, термін дії до 10.02.2015.
Відповідно до роз`яснень, наданих ДП «Український медичний центр сертифікації» № 45 від 18.01.2018, включення, згідно вищевказаної Постанови КМУ, газоаналізатора Драгер «Алкотест 6810» у реєстр медичної техніки та виробів медичного призначення означало можливість його ввезення на митну територію України та введення їх у експлуатацію (початок використання), закінчення ж терміну дії свідоцтва означало припинення можливості їх ввезення та введенню в експлуатацію, але не впливало на вироби, які вже були введені у експлуатацію.
З огляду на вищевикладене, використання медичних виробів газоаналізатора Драгер «Алкотест 6810», які були завезені та реалізовані на території України та введені в експлуатацію користувачем протягом терміну дії Свідоцтва та знаходження його у реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення у період з 10.02.2010 до 10.02.2015, є законним.
Таким чином, невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненому правопорушенні апеляційний суд розцінює як спосіб уникнення ним адміністративної відповідальності.
Крім того, відповідно до оскаржуваної постанови, у суді першої інстанції ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, визнав, просив його суворо не карати (а.с.14).
Таким чином, вказаними доказами також повністю спростовуються доводи апеляційної скарги про відсутність доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Суд апеляційної інстанції вважає, що накладаючи адміністративне стягнення, суд першої інстанції, згідно з вимогами ч.2 ст.33 КУпАП, урахував характер правопорушення, дані про особу винного, ступінь суспільної небезпеки вчиненого, конкретні обставини справи та обґрунтовано визначив безальтернативне стягнення у виді штрафу із позбавленням права керування транспортними засобами, визначене санкцією ч.1 ст.130 КУпАП.
Враховуючи вищенаведене, постанова судді є законною та обґрунтованою, а підстави для задоволення апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній, відсутні. 
На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП, 

П О С Т А Н О В И В: 
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, -  ОСОБА_1  – залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2020 року щодо нього – без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Волинського апеляційного суду         В.П. Денісов