ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 260/2619/20 пров. № А/857/11424/20	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                           Шевчук С.М.,  
суддів                                                                          Кухтея Р.В., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львов апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення  Закарпатського окружного адміністративного суду  від 03 вересня 2020 року (ухвалене в м. Ужгород в порядку спрощеногго позовного провадження без повідомлення сторін, судом під головуванням судді Скраль Т.В., повний текст рішення складено 03.09.2020року) у справі № 260/2619/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів, суд -
ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
27 липня 2020 року   ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , якою просять: 
1) визнати протиправною бездіяльність:
- ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України щодо не проведення повного розрахунку з Позивачем 1 при звільненні із військової служби в день виключення із списків військової частини, стосовно виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій;
- ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України щодо не проведення повного розрахунку з Позивачем 2 при звільненні із військової служби в день виключення із списків військової частини, стосовно виплати грошової компенсації за невикористані - календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій; 
- ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України щодо не проведення повного розрахунку з Позивачем 3 при звільненні із військової служби в день виключення із списків військової частини, стосовно виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій; 
- ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України щодо не проведення повного і розрахунку з Позивачем 4 при звільненні із військової служби в день виключення списків військової частини, стосовно виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій; 
2) зобов`язати: стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Позивача 1, ОСОБА_1 , середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені, а саме: з 12.07.2017 по 26.06.2020 року у сумі 447 400,80 грн.; стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Позивача 2, ОСОБА_2 , середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені, а саме: з 02.08.2018 по 26.06.2020 року в сумі 316568,10 грн.; стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Позивача 3, ОСОБА_3 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені, а саме: з 02.08.2018 по 26.06.2020 року в сумі 461468,36 грн.; стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Позивача 4, ОСОБА_4 , середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені, а саме: з 02.08.2018 по 26.06.2020 в сумі 316415,42 грн.
Рішенням  Закарпатського окружного адміністративного суду  від 03 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку – відмовити у повному обсязі. 
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням   позивачі звернулися з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати  назване рішення  суду першої інстанції та прийняти нове, якою позовні  вимоги   задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване судове рішення не відповідає   правової позиції Верховного Суду висловленій у постанові від 31.10.2019 року у справі № 825/598/17 щодо застосування норм ст. 116 та ст. 117 КЗпП України до правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби. Також вказують, що ВП ВС  в постанові від 26.02.2020 року у справі № 821/1083/17 під «належним звільненому працівникові сумам» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових відносинах з роботодавцем.   Окрім того,  правомірність своїх позовних вимог, позивачі обґрунтовують рішенням Європейського Суду у справі «Меньшакова проти України», в якому суд дійшов висновку, що  положення ст. 117 КЗпП України розповсюджується не лише на період до присудження заборгованості із заробітної плати. Також позивачі просили урахувати постанови ВП ВС  від 26.02.2020 року у справі №821/1083/17 та №810/451/17 від 13.05.2020  року щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.
Відповідач  подав відзив  на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч. 4 ст. 229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 проходили службу за контрактом в Збройних Силах України.
30 квітня 2015 року, ОСОБА_1 , отримав статус та посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 , (а. с. 10).
21 січня 2015 року, ОСОБА_2 , отримав статус та посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 , (а. с. 20).
01 квітня 2015 року, ОСОБА_3 , отримав статус та посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 , (а. с. 24).
06 липня 2016 року, ОСОБА_4 , отримав статус та посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_5 , (а. с. 28).
11 липня 2017 року, ОСОБА_1 , наказом начальника НОМЕР_6 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 173 – ОС, виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а. с. 15).
01 серпня 2018 року, ОСОБА_2 , наказом начальника 27 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 268 – ОС, виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а. с. 19).
01 серпня 2018 року, ОСОБА_3 , наказом начальника 27 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 268 – ОС, виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а. с. 23).
01 серпня 2018 року, ОСОБА_4 , наказом начальника 27 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 267 – ОС, виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а. с. 27).
04 травня 2020 року, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017      рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 11 липня 2017 року. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 11 липня 2017 року. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби – 01 серпня 2018 року. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 01 серпня 2018 року. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_3 за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби – 01 серпня 2018 року. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_3 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 01 серпня 2018 року. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_4 за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018  рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби – 01 серпня 2018 року. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_4 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 01 серпня 2018 року, (а. с. 31-35). Вказане рішення набрало законної сили 03 червня 2020 року.
26 червня 2020 року, на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду 04 травня 2020 року на картковий рахунок ОСОБА_1 перераховано 10889 грн, ОСОБА_2 перераховано 25580,45 грн, ОСОБА_3 перераховано 26093,99 грн, ОСОБА_4 перераховано 12784,16 грн   ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) в якості грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій (а. с. 18, 22, 26, 30).
З метою отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасникам бойових дій, позивачі звернулися з даним адміністративним позовом до суду.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 
Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення повного розрахунку при звільненні із військової служби в день виключення із списків військової частини, стосовно виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, включає в себе бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачам за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, а відтак у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити, оскільки така вже досліджувалась судом у межах справи 260/515/20.
Також суд зазначив, що  рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Меньшакова проти України" від 08.04.2010 передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень, статті 116, 117 Кодексу законів про працю України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.
За таких обставин суд вважає, що за наявністю спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України є безпідставним.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 810/1543/17, від 10 квітня 2019 року у справі №823/1919/16, від 18 листопада 2019 року у справі № 0940/1532/18, яка в силу положень частини п`ятої статті 242 КАС України, має враховуватись судом під час прийняття рішення.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Спірні правовідносини, що склались між учасниками справи, регулюються   Конституцією України   та   КЗпП України.
Статтею 43 Конституції України   встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до   статті 47 КЗпП України   власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у   статті 116 цього Кодексу.
За приписами   статті 116 КЗпП України   при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Частиною першою   статті 117 КЗпП України   визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у   статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої   статті 117 КЗпП України   є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Згідно з частиною другою   статті 117 КЗпП України   при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відповідно до частини першої   статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша   статті 129 Конституції України). За приписами частини другої   статті 6 КАС України   суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.
Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля.
ЄСПЛ трактує поняття «якість закону» таким чином, а саме - національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (рішення ЄСПЛ у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява №1365/07, 24 April 2008, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170).
ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. А роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення ЄСПЛ у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року «Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32, «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року «Vyerentsov v. Ukraine», заява № 20372/11, § 65).
Разом з ти, як слідує із змісту рішенні ЄСПЛ від 8 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» у своєму рішенні ЄСПЛ не вирішував питання щодо необхідності застосування тієї чи іншої норми права національного законодавства та її тлумачення, а констатував, що застосування процесуальних обмежень у справі заявниці значною мірою залежало від тлумачень матеріальних норм   Кодексу законів про працю.   Звернув увагу на те, що частина друга   статті 117 КЗпП України, яка встановлює право на отримання компенсації у випадку постановлення судом рішення щодо суми такої заборгованості та є застосовною у справі заявниці, не передбачає виплати компенсації за період до фактичного розрахунку по заборгованості, на відміну від частини першої   статті 117 КЗпП України.
Аналізуючи застосування судами статей   116   та   117 КЗпП України, ЄСПЛ у рішенні вказав, що обґрунтуванню, наведеному судами, не вистачає чіткості і ясності, оскільки суди детально не розглянули двояку дію   статті 117 КЗпП України, однак воно не свідчить про жодні прояви несправедливості чи свавілля, і процесуальні обмеження доступу заявниці до суду не застосовувались непропорційно.
Крім того, у пункті 58 рішення ЄСПЛ вкотре наголосив, що він не є апеляційним судом для оскарження рішень національних судів та, як правило, саме національні суди повинні тлумачити національне законодавство та надавати оцінку наданим їм доказам (рішення у справі Waite and Kennedy v. Germany), заява № 26083/94, пункт 54, ЄСПЛ 1999-I).
Разом з тим   статтею 116  та 117 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена   статтею 117 КЗпП України   відповідальність.
За змістом частини першої   статті 117 КЗпП України   обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку.      І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.
Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій   статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.
Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими   Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене   статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.
Правова позиція з вказаного питання висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26 лютого 2020 року по справі № 821/1083/17 та №810/451/17 від 13.05.2020 року яка є обов`язковою для врахування судами інших інстанцій.
Також Велика Палата Верховного Суду у вказаних  постановах зазначила, що «з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого   статтею 117 КЗпП України,   про що відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року по справі №761/9584/15-ц зазначено, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого   статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.
При цьому,      Велика Палата Верховного Суду у зазначеному судовому рішенні вказала, що відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованому у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні      відповідно до      статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати такі критерії:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Згідно з частиною шостою   статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»   суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду, навіть якщо аналогічні висновки Верховний Суд України сформулював також при розгляді інших справ (див. пункти 50, 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц).
Згідно пункту 94.5. постанови ВП Верховного Суду від 26 червня 2019 року по справі №761/9584/15-ц «для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за 2009 - 2015 року можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя».
Відповідно до заявлених вимог, позивачі просили стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина 2142) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на користь:
-           ОСОБА_1 , середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені, а саме: з 12.07.2017 по 26.06.2020 року у сумі 447 400,80 грн, який  нараховано позивачем на підставі  довідки №11/109 від 27.02.2020 року та розраховано із середнього заробітку  вказаного позивача у розмірі 414,26 грн (за один день) та  1080  днів несвоєчасного розрахунку; 
-           ОСОБА_2 , середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені, а саме: з 02.08.2018 по 26.06.2020 року в сумі 316568,10 грн, який нароховано позивачем  на підставі  довідки №11/110 від 27.02.2020 року та розраховано із середнього заробітку  вказаного позивача у розмірі 456,15 грн (за один день) та  694  днів несвоєчасного розрахунку; 
-           ОСОБА_3 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені, а саме: з 02.08.2018 по 26.06.2020 року в сумі 461468,36 грн, який нараховано позивачем на підставі  довідки №11/98 від 14.02.2020 року та розраховано із середнього заробітку  вказаного позивача у розмірі 664,94 грн (за один день) та  694  днів несвоєчасного розрахунку; 
-           ОСОБА_4 , середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені, а саме: з 02.08.2018 по 26.06.2020 в сумі 316415,42 грн, який нараховано позивачем  на підставі  довідки №11/97 від 14.02.2020 року та розраховано із середнього заробітку  вказаного позивача у розмірі 455,93 грн (за один день) та  694  днів несвоєчасного розрахунку.
На виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду 04 травня 2020 року   ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) донараховано вказаним позивачам грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учасникам бойових дій  та перераховано її 26 червня 2020 року  на карткові рахунки:   ОСОБА_1 у розмірі 10889 грн;   ОСОБА_2 у розмірі 25580,45 грн;   ОСОБА_3 у розмірі 26093,99 грн; ОСОБА_4 у розмірі 12784,16 грн  (а. с. 18, 22, 26, 30).
Згідно даних, розміщених на офіційному сайті НБУ за адресою https: bank .gov.ua/markets/ interest-rates/ середньозважена облікова ставка за кредитами у період з: 12.05.2017 року по 27.10.2017 року становила 12,5%; з 28.06.2017 року по 14.12.2017 року становила 13,5%; з 15.12.2017 року по 25.01.2018 року становила 14,5%; з 26.01.2018 року по 01.03.2017 року 16%; з 02.03.2017 року по 12.07.2018 року становила  17%; 13.07.2018 року по 06.09.2017 року становила 17,5%; з 07.09.2018 року по 25.04.2019 року становила  18%; з 26.04.2019 року по 18.07.2019 року становила 17,5%;  з 19.07.2019 року по 05.09.2019 року становила 17%; з 06.06.2019 року по 25.10.2019 року становила  16,5%; з 26.10.2019 року по 30.12.2019 року становила  13,5%; з 31.12.2019 року по 26.04.2020 року становила 10%; 27.04.2020 року по 11.06.2020 року становила  8%; з 12.06.2020 року по 26.06.2020 року становила 6%.
З огляду на обсяг      несвоєчасно проведеного розрахунку при звільненні зі служби    у розмірі  з позивачем ОСОБА_1 у розмірі 10889 грн у період з 12.07.2017 року по 26.06.2020 року, тривалістю у 1080 днів та враховуючі  приведені опосередковані дані Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами приблизна оцінка розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, як розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя, що становить 4586,45 грн.
Враховуючи розмір несвоєчасно проведеного розрахунку при звільненні зі служби    з позивачем ОСОБА_2 у розмірі 25580,45 грн  у період  з 02.08.2018 року по 26.06.2020 року, що становить 694 дня та  враховуючі  приведені опосередковані дані Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами приблизна оцінка розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, як розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя, що становить 6923,48 грн.
Враховуючи розмір несвоєчасно проведеного розрахунку при звільненні зі служби    з позивачем ОСОБА_3 у розмірі 26093,99 грн у період  02.08.2018 року по 26.06.2020 року, що становить 694 дня та  враховуючі  приведені опосередковані дані Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами приблизна оцінка розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, як розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя, що становить 7062,60 грн.
Враховуючи розмір несвоєчасно проведеного розрахунку при звільненні зі служби    з позивачем ОСОБА_4 у розмірі 12784,16 грн  у період  02.08.2018 по 26.06.2020, що становить 694 дня  приблизна оцінка розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами можна розрахувати як розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя, що становить 3460,16 грн.
Зазначені суми не відображає дійсного розміру майнових втрат позивачів, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.
Окрім цього, об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (п.163.1   ст.163 ПК України).
Відповідно до пп. 164.1.1   п. 164.1   ст. 164 ПК України   загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.
Як передбачено пп. 168.1.1   п. 168.1   ст. 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок.
Відповідно до абз.5 п.6   постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»   задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Враховуючи те, що обов`язок щодо нарахування, утримання та сплати податку із суми доходу та відповідальність за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) податку покладається на юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), колегія суддів вважає, що визначення суми податку на доходи фізичних осіб та інших передбачених законом податків, зборів покладається саме на відповідача.
Стосовно ж позовної вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення повного розрахунку при звільненні із військової служби в день виключення із списків військової частини у зв`язку з не проведенням виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учасникам бойових дій,  то  прийняття Закарпатським окружним адміністративним судом 04 травня 2020 року у справі №260/515/20 прийнято рішення за  позовом обумовлених позивачів, яким   визнано протиправною бездіяльність   ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати  позивачам компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.  Як наслідок суд першої інстанції підставно відмовив позивачам у задоволенні вказаної, оскільки така вже досліджувалась судом у межах справи 260/515/20.
З огляду  вищевикладені обставини колегія суддів вважає, що  доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що призвело до частково неправильного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови позивачам у задоволенні позову про  стягнення з відповідача середнього заробітку за   статтею 117 КЗпП України   за час затримки розрахунку при звільненні з ухваленням у цій частині постанови про часткове задоволення  вказаних позовних вимог. У решті рішення суду залишити без змін.
Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.311, п.2 ч.1 ст.315, п.п.1,   4   ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322,   325 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4  задовольнити частково.
Рішення  Закарпатського окружного адміністративного суду  від 03 вересня 2020 року у справі № 260/2619/20  скасувати в частині відмови ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4   у задоволенні позову про  стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )  середнього заробітку за   статтею 117 КЗпП України   за час затримки розрахунку при звільненні, з ухваленням у цій частині постанови про часткове задоволення  вказаних позовних вимог. 
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 , КОД ЄДРПОУ НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_2 ) середній заробіток за   статтею 117 КЗпП України   за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 4586,45 грн.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 , КОД ЄДРПОУ НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_1 )  на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_9 , адреса: АДРЕСА_3 ) середній заробіток за   статтею 117 КЗпП України   за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 6923,48 грн.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 , КОД ЄДРПОУ НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_1 )  на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_10 , адреса: АДРЕСА_4 ) середній заробіток за   статтею 117 КЗпП України   за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 7062,60 грн.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 , КОД ЄДРПОУ НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_1 )  на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_11 ,  адреса: АДРЕСА_5 ) середній заробіток за   статтею 117 КЗпП України   за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 3460,16 грн.
У решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	І. М. Обрізко  	
Повне судове рішення складено 29 жовтня 2020 року.