Справа № 352/1690/16-ц 
Провадження № 22-ц/4808/1246/20 
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л. М. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача                        Бойчука І.В.,
суддів                        Девляшевського В.А., Томин О.О.,
секретаря                Маслей А.М.,
з участю                  Петраша Ю.Л. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про витребування майна з чужого незаконного володіння за заявою представника ОСОБА_2 - адвоката Жарського Тараса Володимировича про забезпечення позову за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Петраша Юрія Любомировича на ухвалу Богородчанського районного суду від 17 вересня 2020 року під головуванням судді Битківського Л.М. у селищі Богородчани
в с т а н о в и в:
ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Представник ОСОБА_2 - Жарський Т.В. подав до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову шляхом накладення заборони відповідачу та будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо майна, яке є предметом спору з метою попередити можливість розпорядитись майном таким чином, що в подальшому зможе зробити неможливим виконання судового рішення. На обґрунтування поданої заяви вказував, що правовідносини, які є предметом спору стосуються домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку, літ.А, гаражу «Б», криниці №1, хвіртки №2 огорожі №3,5, воріт №4 та земельної ділянки розміром 0,0669 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. ОСОБА_2 стало відомо про те, що на згаданій земельній ділянці на даний час розпочато і здійснюється будівництво об`єктів нерухомості і реконструкція існуючих, що на ній розміщені. Тому, на її думку існує очевидна небезпека порушення її прав та інтересів, оскільки вчинені дії до ухвалення судового рішення призведуть до неможливості у подальшому забезпечити виконання такого рішення.
Ухвалою Богородчанського районного суду від 17 вересня 2020 року задоволено заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Жарського Т.В. про забезпечення позову.
Накладено заборону відповідачу та будь-яким іншим особам, вчиняти дії спрямовані на розпорядження цим майном, в тому числі щодо забудови земельної ділянки чи реконструкції існуючих будівель на земельній ділянці кадастровий номер 2825888301:01:001:1192, за адресою   АДРЕСА_1 .
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - адвоката Петраша Ю.Л. зазначає, що не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, так як вважає, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Суд першої інстанції зазначає, що позивачем надано суду докази на підтвердження того, що накладення судом арешту на майно не є достатнім для ефективного забезпечення оспорюваних прав. Проте, в ухвалі суду не вказано які саме докази було надано.
Вважає, що сам по собі факт наявності у відповідача на праві власності нерухомого майна і припущення суду про можливу його реконструкцію не є підставою для забезпечення позову.
Апелянт вважає, що в оскаржуваній ухвалі відсутні мотиви, з яких суд першої інстанції дійшов висновків про обґрунтованість припущень заявника про те що, невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.
Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку про задоволення вказаної заяви в повному обсязі.
Вважає, що вжиті судом заходи по забезпеченню позову у вигляді заборони здійснення забудови земельної ділянки не мають ніякого відношення до оспорюваних позивачем прав на будинковолодіння. Оскільки в даному випадку наявна відсутність зв`язку між вжитим судом заходом по забезпеченню позову у вигляді заборони розпоряджатись та здійснювати забудову земельної ділянки та предметом спору по даній справі. Наведені обставини вказують на безпідставність ухвали суду.
Що стосується вжитого судом заходу по забезпеченню позову у вигляді заборони здійснювати реконструкцію будинковолодіння, то даний вид забезпечення позову також є безпідставним, не лише у зв`язку з відсутністю в оскаржуваній ухвалі доказів здійснення, чи намірів відповідача здійснити таку реконструкцію, але й у тому, що позивачу дане будинковолодіння ніколи не належало, з тими технічними характеристиками, які воно має на момент подання позову.
В суду не було підстав для вжиття додаткових заходів по забезпеченню позову і суд не досліджував чи впливає арешт майна на можливість не лише здійснити розпорядження земельною ділянкою та будинковолодінням, але й здійснювати його реконструкцію, в тому числі здійснити реєстрацію права власності на майно, що виникло або змінилось в результаті такої реконструкції.
Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
За змістом ч.2 ст. 151 ЦПК України підставою для забезпечення позову є заява у якій повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості необхідні для забезпечення позову.
Згідно ч.3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Судом встановлено, що між сторонами виник спір про витребування майна з чужого незаконного володіння, що знаходиться у АДРЕСА_1 і складається з житлового будинку, літ. А, гаражу «Б», криниці №1, хвіртки №2 огорожі №3,5, воріт №4 та земельної ділянки розміром 0,0669 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 24.02.2017 за заявою позивача про забезпечення позову у цій справі уже накладено арешт на домоволодіння АДРЕСА_1 та на земельну ділянку 2825888301:01:001:1192. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яке належить на праві власності ОСОБА_3 .
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.
Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Заборона відчуження майна (його арешт) є тимчасовим заходом і направлена на збереження обсягу майна, щодо якого наявний спір.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Таким чином, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив про необхідність застосування іншого виду забезпечення позову, посилаючись на його обґрунтованість. 
Колегія суддів вважає, що суд до такого висновку прийшов передчасно, без належного з`ясування дійсних обставин справи та доказів, що стверджують необхідність додаткового забезпечення позову у цій справі. 
Судом, не враховано, що заявником не надано належних доказів, які пов`язуються із застосування такого виду забезпечення, що є не достатнім способом для ефективного забезпечення оспорюваних прав. Також судом не наведено належних мотивів, з яких він дійшов висновків про обґрунтованість заявлених вимог представника  ОСОБА_2 про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.
Щодо вжитого судом заходу по забезпеченню позову у вигляді заборони здійснювати реконструкцію будинковолодіння АДРЕСА_1 на земельній ділянці де воно розташоване, то такий вид забезпечення є безпідставним та необґрунтованим, оскільки здійснення чи наміри відповідача здійснити таку реконструкцію не підтверджується належними доказами. 
За таких обставин, висновок суду про те, що невжиття додаткових заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся є необґрунтованим.
За статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на вищенаведене колегія суддів приходить до переконання, що оскаржувану ухвалу судом першої інстанції постановлено з порушенням норм процесуального права, тому вона не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з прийняттям апеляційним судом постанови про відмову представнику позивача в задоволенні заяви.
Керуючись ст .ст. 374, 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
       п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Петраша Юрія Любомировича задовольнити частково.
Ухвалу Богородчанського районного суду від 17 вересня 2020 року скасувати.
Відмовити представнику ОСОБА_2 адвокату Жарському Тарасу Володимировичу у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 23 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
Судді:                                                                        В.А. Девляшевський
                                                                               О.О. Томин