УХВАЛА

28 жовтня 2020 року 
м. Київ
справа № 303/3560/20
адміністративне провадження № К/9901/26118/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді – Мартинюк Н.М.,
суддів – Жук А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу адвоката Самолюка Василя Васильовича в інтересах громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 9 липня 2020 року у справі та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі №303/3560/20 за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом та просив продовжити строк затримання на 18 (вісімнадцять) місяців з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України по реадмісію громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , а саме до 16 години 50 хвилини 20 січня 2021 року.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 9 липня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, Відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 9 липня 2020 року в адміністративній справі №303/3560/20 – без змін.
Ознайомившись з доводами касаційної скарги, Верховний Суд вважає за потрібне відмовити у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Отже, оскарження судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Надаючи оцінку доводам касаційної скарги щодо можливості перегляду рішення судів першої й апеляційної інстанцій в касаційному порядку, суд виходив з такого.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – «КАС України») учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пунктом 2 частини 5 цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

У свою чергу, за змістом пункту 11 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

З оскаржуваних судових рішень та зі змісту касаційної скарги вбачається, що предметом спору у цій справі є продовження строку затримання громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Тобто ця справа у розумінні КАС України є справою незначної складності.

У касаційній скарзі Відповідач посилається на те, що судами першої та апеляційної інстанцій не були враховані висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 17 січня 2019 року у справі №743/1240/17 і від 27 вересня 2019 року у справі №743/719/19.

Верховний Суд відхиляє зазначені аргументи з огляду на таке.

Правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду від 17 січня 2019 року у справі №743/1240/17 та від 27 вересня 2019 року у справі №743/719/19, гуртуються на редакції КАС України, чинній до 15 грудня 2017 року. 

Редакція КАС України, яка діє з 15 грудня 2017 року, містить іншу редакцію норм, що регламентують особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства. 

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді цієї справи застосовано КАС України у редакції чинній на момент розгляду справ, тобто у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визнання особою без громадянства» від 16 червня 2020 №693-IX.

Відповідно до частини одинадцятої статті 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Частиною тринадцятою статті 289 КАС України закріплено, що умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Відтак, зазначені вище умови, стосуються неможливості ідентифікувати іноземця або особу без громадянства або забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи.

Натомість, прийняття рішення за заявою про визнання іноземця або особи без громадянства біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства є самостійною умовою для продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, відповідно до частини одинадцятої статті 289 КАС України.

Судом апеляційної інстанції правильно зазначено, що під час вирішення позову про продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, обов`язковому дослідженню судом підлягає, зокрема, неможливість забезпечення реадмісії, а також неможливість розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Також, судом апеляційної інстанції вказано, що заява відповідача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, рішення по якій повинно було прийняте до 25 червня 2020 року, залишається не розглянутою.

Отже, судами правильно застосовано положення статті 289 КАС України у спірних правовідносинах.

Також, Верховний Суд звертає увагу, що у постановах Верховного Суду від 17 січня 2019 року у справі №743/1240/17 та від 27 вересня 2019 року у справі №743/719/19 викладені інші фактичні обставини, зокрема, у цих справах не досліджувалося питання про визнання іноземця або особи без громадянства біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства.

Підсумовуючи викладене, справа в силу пункту 11 частини шостої статті 12 КАС України віднесена до справ незначної складності, яку суд першої інстанції розглянув за правилами спрощеного позовного провадження.

Судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), підлягають касаційному оскарженню у виключних випадках, перелік яких передбачений підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

У касаційній скарзі скаржник не навів обґрунтування обставин, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Також, скаржником не зазначено інших обставин передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, такі обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Самолюка Василя Васильовича в інтересах громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 9 липня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 303/3560/20 за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до громадянина  Російської Федерації ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України по реадмісію.

2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Н.М. Мартинюк
А.В. Жук
Ж.М. Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду