ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 жовтня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/3013/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Чабаненко С.В. ,
                               суддів:  Чумака С.Ю., Юрко І.В.,     
за участю секретаря судового засідання Сколишева О.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року у справі №280/3013/19 за позовом  Казенного підприємства " Науково-виробничий комплекс " Іскра "  до  Офісу великих платників податків ДФС в особі відокремленого підрозділу Запорізького управління Офісу великих платників податків ДФС     про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,- 

ВСТАНОВИВ:

Казенне підприємство «Науково-виробничий комплекс «Іскра» звернулось до суду з адміністративним позовом до Офісу Великих платників податків Державної фіскальної служби в собі відокремленого підрозділу: Запорізького управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (відповідач), а якому просив визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення:
-    № 0001804707 від 24 травня 2019 року Форма В4 на загальну суму 214 751 грн. 00 коп.;
-    № 0001794707 від 24 травня 2019 року Форма Р на загальну суму 3 240 154 грн. 00 коп.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення:№0001804707 від 24 травня 2019 року Форма В4 на загальну суму 214 751 грн. 00 коп.; № 0001794707 від 24 травня 2019 року Форма Р на загальну суму 3 240 154 грн. 00 коп.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволні позов в повному обсязі.
В судовому засіданні представник відповідача за довіреністю (Скорженко А.П.) підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача (Грицай Д.Ю.) проти доводів апеляційної скарги заперечив.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також підстав позову, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, на підставі направлень від 20 березня 2019 року № 73, № 74, виданих Запорізьким управлінням Офісу великих платників податків, на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, наказу Офісу великих платників податків ДФС від 20 березня 2019 року № 600, проведена документальна позапланова виїзна перевірка Казенного підприємства «Науково - виробничий комплекс «Іскра» (скорочена назва КП «НВК «Іскра») код 14313866 з питань правомірності відображення в податковій звітності з ПДВ за липень, вересень, листопад, грудень 2017 року, лютий, травень, червень, вересень, листопад 2018 року господарських операцій.  Перевірку проведено з 21 березня 2019 року по 24 квітня 2019 року. 
За наслідками перевірки складено акт №48/28-10-47-07/14313866 від 06 травня 2019 року «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Казенного підприємства «Науково - виробничий комплекс «Іскра» код 14313866 з питань правомірності відображення в податковій звітності з ПДВ за липень, вересень, листопад, грудень 2017 року, лютий, травень, червень, вересень, листопад 2018 року господарських операцій», відповідно до висновків якого податковим органом зазначено, що позивачем порушено:
-            пункт 198.1, пункту 198.2, пункт 198.3 статті 198, пункт 200.1, абзац «в» пункт 200.4 статті 200 Податкового Кодексу України, в результаті чого КП НВК "ІСКРА" завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р. 21 декларації з ПДВ) за лютий 2018 року у розмірі 214 751 грн.
-        пункт 198.1, пункт 198.2, пункт 198.3 статті 198, пункт 200.1, пункт 200.2 статті 200 Податкового Кодексу України, в результаті чого КП НВК "ІСКРА" занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету у розмірі 2 165 436 грн., в т.ч. по періодам: червень 2018 року - 16 656 грн. вересень 2018 року - 715 158 грн. листопад 2018 року - 1 433 622 грн.
На підставі акту перевірки №48/28-10-47-07/14313866 від 06 травня 2019 року податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення:
- №0001794707 від 24 травня 2019 року, відповідно до якого податковим органом позивачу збільшено суму грошового зобов`язання у розмірі 2 165 436,00 грн. та застосовано штрафні санкції у сумі 1 082 718,00 грн.
- №0001804707 від 24 травня 2019 року, відповідно до якого податковим органом визначено суму завищення від`ємного значення у сумі 214 751,00 грн за лютий 2018 року.
Вирішуючи спір суд першої інстанції дійшов висновку, що твердження контролюючого органу про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами у перевіряємому періоді  період, є необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку з чим податкове повідомлення-рішення, прийняте відповідачем на підставі встановлених актом перевірки порушень, є протиправним та підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з таким висновоком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, у відповідності до пункту 198.2 статті 198 Податкового Кодексу України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового Кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
За приписами пункту 198.6 статті 198 Податкового Кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.
Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) відповідно до підпункту 191.1.2 пункту 191.1 статті 191 цього Кодексу оператором поштового зв`язку, експрес-перевізником.
Згідно пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Пунктом 200.2 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Відповідно до підпункту «в» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Згідно з п. 44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 996-ХІV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
За змістом ч. 1 ст. 9 вищезазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.
З аналізу приведених норм законодавства вбачається, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, що складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, що кореспондується з нормами Податкового кодексу України.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що судова практика вирішення податкових спорів виходить із презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість його дій, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, і достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.
Як вбачається з матеріалів справи в перевіряємому періоді позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ «Норма», ТОВ «Фірма «Клич», ТОВ «ОМІКРОН ЕК», ТОВ «ЗИП-ГРУПП», ТОВ «Геосат плюс».
Як вбачається з матеріалів справи в перевіряємому періоді позивачем (покупець) здійснювались господарські операції з ТОВ “ЗИП-ГРУП” (постачальник) укладено договір поставки № 17-327-юр від 18.06.2018 року, відповідно постачальник зобов`язується передати, а покупець прийняти та сплатити продукцію, вказану у специфікаціях, на умовах передбачених договором.
На підтвердження виконання умов договору позивачем надано: прибуткові ордери, видаткові накладні та подорожні листи (а.с.48-72, т.2).
Крім того, під час перевірки податковим органом досліджувались господарські операції позивача з ТОВ «Фірма «Клич». Так між позивачем (покупець) та ТОВ «Фірма Клич» (постачальник) укладено договір поставки № 04/К/17/173-юр від 12.04.2017 року, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати, а покупець прийняти та сплатити продукцію, вказану у специфікаціях, на умовах передбачених договором.
На підтвердження виконання умов договору позивачем надано: видаткові накладні, товарно – транспортні накладні, експрес накладна «Нова пошта», приходні ордери (а.с. 18 – 35, т.2).
Також позивач у перевіряємому періоді мав господарській відносин з ТОВ «Норма», відповідно до договору поставки № 5 від 15.07.2008 року. Згідно до умов якого, Постачальник (ТОВ «Норма») зобов`язується передати, а Покупець (КП НВК «»ІСКРА) прийняти та сплатити продукцію, вказану у специфікаціях, на умовах передбачених договором.
На підтвердження реальності здійснення господарський операцій позивачем долучено до матеріалів справи первинні документи, а саме: видаткові накладні, подорожні листи, приходні ордери (а.с. 196 – 250, т.1; а.с. 1 – 17, т.2).
Крім того предметом перевірки були господарські операції позивача з ТОВ «Омікрон ЕК». Так, на підставі договору 17/57-юр від 22.01.2015 року, відповідно до якого Постачальник (ТОВ «Омікрон ЕК») зобов`язується передати, а Покупець (КП НВК «»ІСКРА) прийняти та сплатити продукцію, вказану у специфікаціях або рахунках-фактурах, на умовах передбачених договором.
На підтвердження виконання умов договору та реальності господарських операцій позивачем надано первинні документи, а саме: видаткові накладні, приходні ордери  (а.с. 36 – 47, т.2).
Також у перевіряємому періоді позивач здійснював господарські операції з ТОВ «Геосат Плюс», відповідно до договору поставки № 5/384-юр від 17.12.2009 року. Згідно до умов якого, Постачальник (ТОВ «Геосат Плюс») зобов`язується у визначений договором строк передати у власність Покупця (КП «НВК «ІСКРА») продукцію, а Покупець зобов`язується прийняти продукцію та сплатити її вартість.
На підтвердження виконання умов договору та здійснення господарських операцій позивачем надано первинні документи, а саме: видаткові накладні, приходні ордери, експрес накладні ТОВ «Нова пошта», подорожні листи ( а.с. 73 – 250, т.; а.с. 1 – 6, т.3).
Контролюючий орган в апеляційній скарзі посилається на податкову інформацію, щодо контрагентів позивача, як то відсутність необхідних трудових ресурсів, технічного та кваліфікованого персоналу, відсутність основних засобів, відповідного обладнання тощо.
Колегія суддів щодо вищенаведених доводів апеляційної скарги зазначає, що податкове законодавство України не ставить право платника податку на оформлення податкового кредиту в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, тощо.
Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, або припустився інших порушень при здійсненні господарської діяльності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
Стосовно твердження контролюючого органу про відсутність підприємств за місцем знаходженням, суд зазначає, що відсутність за місцезнаходженням не може слугувати беззаперечним доказом нереальності господарських операцій. Більш того, суд звертає увагу на ту обставину, що відсутність підприємства за місцем ведення господарської діяльності повинна бути встановлена саме на дату проведення спірної господарської операції між контрагентами, а не після неї, оскільки із сплином часу підприємство може змінити місцезнаходження, припинити діяльність, тощо, у зв`язку з чим така інформація не має доказового значення.
Суд не приймає посилання контролюючого органу на відсутність сертифікатів, як підставу підтвердження відсутності здійснення господарської діяльності, оскільки сертифікат якості не є первинним бухгалтерським документом, що підтверджує реальність здійснення господарської операції, а лише свідчать про якість товару та не є обов`язковими при формуванні платником податку витрат та податкових зобов`язань, податкового кредиту з податку на додану вартість. Відсутність таких документів не позбавляє позивача права на формування витрат та податкового кредиту за наявності належно оформленої податкової накладної, виданої покупцю продавцем товару та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановленому податковим законодавством порядку.
Щодо наявності недоліків у товарно-транспортних накладних, суд зазначає, що наявність певних недоліків у документах не є безумовною підставою для визнання операцій безтоварними, тим більше до правовідносин, які розглядаються у даній справі товарно-транспортні накладні не є тими первинними документами, які підтверджують здійснення операцій. 
Зауваження відповідача, щодо експрес-накладних ТОВ «НОВА ПОШТА», суд не може прийняти до уваги, оскільки така накладна складалась не позивачем, або його контрагентом, а підприємством, яке надає послуги по транспортуванню товарів. 
Щодо оголошеної цінності вантажу, то суд зазначає вона не впливає на вартість товару, оскільки вартість товару визначається продавцем відповідно до первинних документів. Оголошена цінність товару не може впливати на визначення вартості товару по господарським взаємовідносинам позивача та його контрагентами.
Судом встановлено, що товар який доставлявся послугами «НОВА ПОШТА», отриманий та досліджено платіжні доручення, відповідно до яких позивачем сплачено за отриманий товар. 
Стосовно посилань контролюючого органу на розрив ланцюга постачання товару, суд зазначає, що зазначена обставина не має впливу на висновки щодо правомірності формування КП “НВК “Іскра” показників податкової звітності по операціям з ТОВ «Норма», ТОВ «Фірма «Клич», ТОВ «ОМІКРОН ЕК», ТОВ «ЗИП-ГРУПП», ТОВ «Геосат плюс», оскільки для позивача вирішальним є отримання ТМЦ. Позивач не зобов`язаний та не має об`єктивної можливості відслідковувати походження товару до виробника товару та відслідковувати рух товару від усіх залучених до перепродажу контрагентів.
Крім того колегія суддів вважає неспроможними доводи апелянта стосовно нереальності господарських операцій позивача з ТО «Норма» (код ЄДРПОУ 20474579), у зв`язку з отриманням інформацію щодо наявності кримінального провадження № 42017080000000564 за ознаками злочину, передбаченого частиною 3 статті 212 Кримінального кодексу України, відносно посадових осіб ТОВ «Норма», з огляду на наступне.
Наявність кримінального провадження щодо контрагента платника податків, у якому не винесено вироку суду або ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, в силу приписів частини 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не є підставою для визнання спірних господарських операцій такими, що фактично не відбулись.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі №806/1013/17, від 11 вересня 2018 року у справі №820/903/18, від 02 жовтня 2018 року у справі №826/6146/16.
При цьому, колегія суддів зазначає, що преюдиціальне значення має лише вирок суду у кримінальній справі. В свою чергу, відповідачем не надано вирок суду, в якому досліджувались господарські відносини між Позивачем та ТОВ «Норма» та у якому міститься документальне підтвердження того, що контрагентом позивача фактично велась незаконна діяльність.
Відповідачем, на якого відповідно до ч.2 ст.77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення, не доведено факт вчинення позивачем господарської операції без мети настання реальних правових наслідків, та порушенням публічного порядку.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
З урахуванням приведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засідання усіх обставин справи в їх сукупності.
Статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС- залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року у справі №280/3013/19 – залишити без змін.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 328 – 329 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко