ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/17033/19                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Бояринцева М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  15 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                               Оксененка О.М.,
суддів:                                                     Лічевецького І.О.,
                                                          Шурка О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт буд»  до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Стандарт» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просило: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.07.2019 №0569381212.  
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що при складанні декларації з податку на прибуток допущено помилку в методології заповнення декларації та відображено податкове зобов`язання у розмірі 423073 грн. у рядку 19 «Податок на прибуток, нарахований за результатами останнього (звітного) податкового періоду». 
Однак, позивач вважає, що контролюючим органом застосовано штраф за несвоєчасну сплату ТОВ «Стандарт буд» податкового зобов`язання на суму, яка ним зменшена шляхом подання уточнюючої декларації, а тому об`єкт застосування штрафу, в даному випадку відсутній.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 09.07.2019 №0569381212, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у міста Києві.
В апеляційній скарзі Головне управління Державної податкової служби у місті Києві, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час проведення перевірки було встановлено факт порушення термінів сплати податкового зобов`язання позивачем по податку на прибуток за 2018 рік, що свідчить про правомірне нарахування штрафних санкцій у розмірі 26104,78 грн.
Крім того, у апеляційній скарзі Головне управління Державної податкової служби у місті Києві просить замінити відповідача - Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві на Головне управління Державної податкової служби у місті Києві.
Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» реорганізовано Головне управління ДФС у м. Києві шляхом його приєднання до Головного управління ДПС у м. Києві.  
Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України «Питання Державної податкової служби» від 21 серпня 2019 року № 682-р Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Відповідно до частини першої статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
З огляду на вказане, колегія суддів вважає клопотання апелянта таким, що підлягає задоволенню, тому слід замінити сторону - Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві на його правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у м. Києві.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі підпункту 191.1.2 пункту 191.1 статті 191, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві здійснено камеральну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати суми (зобов`язання) по податку на прибуток ТОВ «Стандарт буд», за наслідком якої складено акт від 13.05.2019 №4715/26-15-12-12/33794329 (далі - Акт перевірки).
Згідно висновків Акту перевірки позивачем порушено термініи сплати (перерахування) узгодженої суми грошового зобов`язання по податку на прибуток ТОВ «Стандарт буд» задекларованої в податковій декларації з податку на прибуток підприємств за 2018 рік - фактична сплата 05.04.2019 рік (граничний термін сплати 11.03.2019 рік).
На підставі наведених висновків контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 09.07.2019 №0569381212, яким до позивача на підставі статті 126 Податкового кодексу України застосовано штраф у розмірі 26104,78 грн. за затримку на 25 календарних днів сплати грошового зобов`язання в сумі 261047,80 грн.
Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи не встановлено порушення позивачем строків сплати самостійного узгодженого грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 80999 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень, відтак наявні підстави для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України врегульовує відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Пунктом 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
При цьому, відповідно до вимог статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.
Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:
а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним;
б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.
Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.
Зазначена норма зобов`язує платника податку надіслати до контролюючого органу уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою уточнюючого розрахунку, чинного на час подання, або виправити помилку шляхом відображення уточнюючих показників у складі поточної декларації за будь-який наступний податковий період.
Разом з тим, згідно з пунктом 50.2 статті 50 Податкового кодексу України визначено, що платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.
Отже, пунктом 50.2 статті 50 Податкового кодексу України встановлено обмеження щодо подачі уточнення показників поданої звітності лише у разі проведення документальної планової або позапланової перевірки.
Водночас ні стаття 50, ні будь-яка інша норма Податкового кодексу України не містять заборони щодо подання платником податків уточнюючих розрахунків до поданих ним раніше податкових декларацій під час проведення камеральної перевірки чи після її здійснення. Єдиною умовою, визначеною Податковим кодексом України, для надіслання уточнюючого розрахунку є самостійне виявлення платником податків помилок, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації.
Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 815/2175/16.
Як свідчать матеріали справи, 19.02.2019 позивачем складено та подано контролюючому органу податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за звітний (податковий) період 2018 рік.
03 квітня 2019 року ТОВ «Стандарт буд» складено та подано до контролюючого органу уточнюючу декларацію з податку на прибуток підприємства за звітний (податковий) період 2018 року, якою заповнено (доповнено) рядок 18 декларації «Податок на прибуток за результатами попереднього (звітного) податкового року з урахуванням уточнень (рядок 17 Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній звітний (податковий) період поточного року» із зазначенням суми - 342074 грн та внесено зміни до рядку 19 «Податок на прибуток нарахований за результатами останнього (звітного) податкового періоду ( рядок 17 - рядок 18 (+-) із зазначенням суми - 80999 грн.
Як зазначає позивач, у податковій декларації з податку на прибуток підприємства за звітний (податковий) період 2018 року помилково не було заповнено рядок 18 «Податок на прибуток за результатами попереднього (звітного) податкового року з урахуванням уточнень (рядок 17 Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній звітний (податковий) період поточного року»), що, в свою чергу, призвело до невірного визначення податку на прибуток, вказаний у рядку 19 «Податок на прибуток нарахований за результатами останнього (звітного) податкового періоду (рядок 17 - рядок 18 (+-) у сумі - 423073 грн.
У подальшому, 05 квітня 2019 року позивачем скеровано до контролюючого органу уточнюючу декларацію з податку на прибуток підприємства за звітний (податковий) період 2018 року, де у графі «Виправлення помилок», рядок 26 «Збільшення (зменшення) податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду, що уточнюється (позитивне (від`ємне) значення (рядок 19-рядок 19 Податкової декларації з податку на прибуток підприємств, яка уточнюється)) або рядок 26 таблиці 2 додатка ВП до рядків 26-29, 31-33 Податкової декларації з податку на прибуток підприємств (+,-)» зменшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі -342074 грн.
Тобто, Товариство з обмеженою відповідальністю «Стандарт буд» шляхом подання уточнюючої декларації фактично зменшено суму грошових зобов`язань з податку на прибуток на загальну суму 342074 грн. та визначено такий податок до сплати у розмірі 80999 грн.
При цьому, суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств 4 квартал 2018 року у розмірі 81000 грн. сплачено позивачем 28.02.2019 згідно копії платіжного доручення №29460 від 28.02.2019.
Крім того, позивачем сплачено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств 4 квартал 2018 року у розмірі 81000 грн. 06.03.2019 року, що підтверджується платіжним дорученням №29571 від 05.03.2019.
Враховуючи зазначене, позивачем уточнюючою декларацією з податку на прибуток приватних підприємств за 4 квартал 2018 року зменшено суму податку на прибуток приватних підприємств, що свідчить про відсутність обставин встановлення заниження грошового зобов`язання у первинно поданій податковій декларації з податку на прибуток приватних підприємств за 4 квартал 2018 року.
У той же час, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу (п. 126.1 статті 126 ПК України).
Застосовуючи вказані правові норми, колегія суддів приходить до висновку, що якщо платником податків самостійно виявлено помилку в поданій ним податковій звітності і подано до податкового органу уточнюючий розрахунок з виправленням помилок з урахуванням вимог ст. 50 ПК України, у контролюючого органу відсутні підстави для застосування штрафних санкцій, передбачених пунктом 126.1 ст. 126 ПК. Із поданням уточнюючого розрахунку податкова звітність є виправленою і нівелює правові наслідки помилки, допущеної при її поданні.
Специфіка нарахування штрафної санкції полягає в тому, що вона нараховується контролюючим органом вже на погашену суму податкового боргу. 
Отже, при поданні уточнюючої податкової декларації, якою зменшується податкове зобов`язання з певного податку, відсутній об`єкт застосування штрафної санкції, передбаченої ст. 126 ПК України, оскільки подання уточнюючої декларації зі зменшеним податковим зобов`язанням не є сплатою узгодженої суми податкового зобов`язання, у той час як її (штрафної санкції) нарахування залежить від суми погашеного податкового боргу та кількості днів затримки сплати узгодженої суми податкового зобов`язання.
Аналогічна правова позицію викладена в постанові Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі №826/19068/16.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірного застосування відповідачем до позивача штрафних санкцій, оскільки платником податків відкориговані дані по декларації за 2018 рік та самостійно сплачено узгоджене грошове зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 80999 грн у встановлений чинним законодавством строк.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329  КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Замінити відповідача у справі - Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві на його правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у м. Києві.
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 вересня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко 

Судді                                                                          І.О. Лічевецький

                                                                                            О.І. Шурко