Постанова 
Іменем України 
 
07 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 753/20796/18
провадження № 51-2689км20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю: 
секретаря 
судового засідання           ОСОБА_4 , 
прокурора                            ОСОБА_5 ,
засудженого                        ОСОБА_6    
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника – адвоката ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду міста Києва від 08 жовтня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 16 березня 2020 року за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Журавне, Охтирського району, Сумської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі статті 89 Кримінального кодексу України (далі – КК) раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Дарницького районного суду міста Києва від 08 жовтня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.
Згідно з вироком, 19 серпня 2018 року, близько 23 год. 20 хв., ОСОБА_6 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи біля стадіону «Атлет» по вул. Зрошувальній у м. Києві на відстані приблизно ста метрів від будинку № 3Б побачив ОСОБА_8 , щодо якого у нього, з мотивів раптово виниклої неприязні, виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, протиправно, з метою нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень і бажаючи їх настання, ОСОБА_6 став наносити численні удари ногами та руками по обличчю та тулубу ОСОБА_8 , внаслідок чого останній впав на землю. Після чого, засуджений продовжив наносити численні удари ногами по обличчю та тулубу потерпілому, який лежав на землі і був без свідомості, спричинивши таким чином останньому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння. Від отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_8 помер у Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги, куди був госпіталізований з місця вчинення злочину.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 березня 2020 року вирок місцевого суду залишено без змін.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , не погоджуючись із судовими рішеннями у зв`язку із істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, вимагає їх скасувати і закрити кримінальне провадження на підставі пункту 3 частини1 статті 284 КПК у зв`язку із не встановленням судами достатніх доказів для доведення його винуватості в суді.
В обґрунтування власної позиції засуджений посилається, зокрема, на неналежну оцінку судами доказів, наданих стороною захисту, та систематичне ігнорування судами першої та апеляційної інстанцій його клопотань, заперечень та клопотань його захисника, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Крім того, засуджений ОСОБА_6 зазначає, що журнал судового засідання від 12 лютого 2019 року містить неправдиву інформацію щодо процедури його проведення.
Захисник засудженого ОСОБА_6 – адвокат ОСОБА_7 у своїй касаційній скарзі також вимагає скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на порушення права обвинуваченого на захист, що полягало, зокрема, у відхиленні судом першої інстанції клопотання про залучення експерта для проведення комплексної психолого-психіатричної експертизи із використанням поліграфа. Крім того, адвокат стверджує, що апеляційним судом зазначене клопотання взагалі не було розглянуто.         
Порушення норм кримінального процесуального права захисник убачає у тому, що судом апеляційної інстанції не були допитані свідки, показання яких могли суттєво вплинути на кваліфікацію діяння, інкримінованого її підзахисному, а недопустимість протоколу перегляду відеозапису з нагрудної камери працівника поліції від 22 жовтня 2018 року, згідно з яким судом було встановлено наявність стану алкогольного сп`яніння у ОСОБА_6 , обумовлює недоведеність самого факту сильного сп`яніння, що може характеризуватись і як постафективний стан у особи. Зазначені порушення кримінального процесуального закону, на думку адвоката, призвели до неправильного застосування судами закону України про кримінальну відповідальність.
Заперечень на касаційні скарги від учасників судового провадження не надходило. 
Позиції учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав вимоги, зазначені ним у касаційній скарзі. Касаційну скаргу захисника підтримав частково.    
Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив проти задоволення касаційних скарг засудженого та його захисника. Вважає їх необґрунтованими.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, думку захисника та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.   
Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та  процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не  було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не  погіршується становище засудженого, виправданого чи особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного чи  виховного характеру. 
Відповідно до статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Положеннями статті 412 КПК  передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно з частиною 1 статті 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
При перевірці кримінального провадження судом касаційної інстанції встановлено, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КК, ґрунтуються на зібраних у провадженні та досліджених у судовому засіданні доказах, яким суд надав належну оцінку, дотримуючись вимог кримінального процесуального закону.
Посилання засудженого та його захисника на неналежну оцінку доказів, наданих стороною захисту, не знаходять свого підтвердження. Так, згідно з матеріалами кримінального провадження, у суді першої інстанції були допитані свідки сторони захисту. Їх показання належним чином були зафіксовані у журналах судових засідань, за допомогою відповідних технічних засобів, які наявні у матеріалах провадження та належним чином були оцінені судом першої інстанції у сукупності з іншими доказами, про що зазначено у вироку від 08 жовтня 2019 року.
Доводи засудженого про те, що журнал судового засідання від 12 лютого 2019 року містить неправдиву інформацію щодо процедури проведення самого засідання не відповідають дійсності, адже до матеріалів провадження долучений належний  інформаційний носій з копією фонограми судового засідання від 12 лютого 2019 року, на якому зафіксовано перебіг зазначеного судового засідання й змістовних розбіжностей між журналом та копією технічної фіксації Судом не встановлено.
Доводи засудженого та його захисника про систематичне ігнорування судами першої інстанції клопотань та заяв сторони захисту також не знаходять свого підтвердження. Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що всі клопотання засудженого, які були належним чином оформлені, долучені до матеріалів провадження та розгляд яких відносився до компетенції суду, були розглянуті судом у судових засіданнях. 
Захисник ОСОБА_9 , зокрема, посилається на істотні порушення кримінального процесуального закону, які полягають у відхиленні судом першої інстанції клопотання про залучення експерта для проведення комплексної психолого-психіатричної експертизи із використанням поліграфа, а апеляційним судом зазначене клопотання взагалі не було розглянуто.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що клопотання сторони захисту щодо залучення експерта для проведення комплексної психолого-психіатричної експертизи було предметом розгляду апеляційним судом  в судовому засіданні від 16 березня 2020 року. Зокрема, судом було встановлено, що у суді першої інстанції зазначене клопотання дійсно було відхилене на підставі того, що, згідно з матеріалами провадження, Київським міським центром судово-психіатричної експертизи 20 вересня 2018 року вже було проведено судово-психіатричну експертизу щодо ОСОБА_6 . Так, згідно з дослідженнями, проведеними комісією лікарів судово-психіатричних експертів, під час вчинення діяння, яке інкримінується засудженому, він будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, вірно орієнтувався в оточуючому середовищі з певною послідовністю та цілеспрямованістю дій, у його поведінці були відсутні ознаки маячних ідей, галюцинацій, розладів свідомості або будь-яких інших хворобливих порушень психічної діяльності. У зазначеному експертному висновку, крім того, зазначено, що ОСОБА_6 на будь-які поведінкові розлади не страждає, усвідомлює свої дії да здатен керувати ними. З результатів проведеного експертного дослідження вбачається, що відповідного емоційного напруження, яке б справило істотний вплив на свідомість засудженого, та на фоні якого могла б розвинутися відповідна афективна реакція на події, експертами-психіатрами не виявлено.   
За наявності у матеріалах кримінального провадження зазначеного висновку судово-психіатричної експертизи №623 від 20 вересня 2018 року суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для повторного використання спеціальних знань з метою встановлення емоційного стану ОСОБА_6 на момент вчинення злочину.
Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, викладеному в ухвалі від 16 березня 2020 року, про те, що, окрім висновку судово-психіатричної експертизи, у кримінальному провадженні встановлено й той факт, що на момент вчинення злочину засуджений знаходився у стані алкогольного сп`яніння (згідно з результатами відповідного тесту за допомогою приладу «Драгер» - 2,71 проміле), що не заперечував у судовому засіданні й сам засуджений, а вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом за сукупністю всіх обставин справи, встановлених під час судового розгляду, що виключає будь-яке інше розумне пояснення події злочину.
Суд також зазначає, що ознаки суб`єктивної сторони вчинених злочинів та особливості психічного ставлення засудженого до вчинених діянь та їх наслідків встановлюються судами на підставі характеру вчиненого діяння та об`єктивно-предметних умов його вчинення на підставі встановлених фактичних обставин та закріплених належними і допустимими доказами, зібраними в порядку, передбаченому КПК та оціненими відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу, згідно з якими призначення судово-психофізіологічної експертизи із застосуванням поліграфа для встановлення психічного ставлення особи до діяння та наслідків не передбачене законом.      
З огляду на зазначене, під час касаційної перевірки не встановлено істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б потягнути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а, отже, підстав для задоволення касаційних скарг засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 за доводами, викладеними у них,і скасування або зміну судових рішень не убачається.   
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
у х в а л и в:
Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 08 жовтня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 16 березня 2020 року залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника – адвоката ОСОБА_7 – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
ОСОБА_1                                             ОСОБА_2                                ОСОБА_3