Ухвала
іменем України
16 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 296/7/12-к
провадження № 51-1480ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                        ОСОБА_1 ,
суддів:                                   ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 25 серпня 2020 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Корольовського районного суду м. Житомира від 18 лютого 2014 року щодо нього, 
встановив: 
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 25 серпня 2020 року заяву ОСОБА_4 від 10 червня 2020 року про перегляд вироку Корольовського районного суду м. Житомира від 18 лютого 2014 року, за нововиявленими обставинами залишено без задоволення за її безпідставністю.
Житомирський апеляційний суд ухвалою від 12 жовтня 2020 року ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 25 серпня 2020 року залишив без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 – без задоволення. 
У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 25 серпня 2020 року та Житомирського апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року і призначити новий розгляд у цьому суді у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що суд без законних на те підстав відмовив у задоволенні його заяви, оскільки зловживання слідчого, під час досудового розслідування, яке виразилося у штучному створенні доказів (в момент зупинення досудового розслідування) було підставою для задоволення його заяви, на що судами не було звернуто уваги.
Перевіривши доводи касаційної скарги та копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Так, згідно з частиною 2 статті 459 КПК нововиявленими обставинами визнається, зокрема, штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок, а також інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність судового рішення, що належить переглянути.
Тобто, обставини, що не були відомі суду на час судового розгляду, повинні бути настільки суттєвими та неспростовними, щоб мати можливість вплинути на законність прийнятого судом рішення по суті.
Необхідним при цьому є дотримання принципу юридичної визначеності, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини та вказувалося судом першої інстанції, зокрема у справі «Желтяков проти України», який вимагає щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їх рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.
Процедура перегляду судових рішень за нововиявленим обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією, вона не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження та усунення суперечностей у доказах. У цьому випадку суд лише перевіряє наявність передбачених у частині 2 статті 459 КПК обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на нововиявлені, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що не були відомі суду на час розгляду справи, вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути.
Зі змісту касаційної скарги ОСОБА_4 убачається, що нововиявленою обставиною він вважає зловживання слідчого, під час досудового розслідування, яке виразилося у штучному створенні доказів (в момент зупинення досудового розслідування).
Як убачається з копії ухвали суду першої інстанції, цей суд, заслухавши заявника, проаналізувавши доводи, зазначені в його заяві, дослідивши письмові матеріали провадження, дав цим доводам належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що нововиявлених обставин, передбачених ст. 459 КПК, за заявою ОСОБА_4 не встановлено, а тому не вбачав законних підстав для скасування вироку Корольовського районного суду м. Житомира від 18 лютого 2014 року за нововиявленими обставинами за заявою останнього. 
Апеляційний суд під час перегляду справи належним чином перевірив доводи, зазначені в апеляційній скарзі ОСОБА_4 , обґрунтованого вказав, що вказані обставини у його заяві, а саме зловживання слідчого, відповідно до положень ч. 2 ст. 459 КПК не є підставами для здійснення кримінального провадження за нововиявленими обставинами. А вказівка ОСОБА_4 на інші нововиявлені обставини, зокрема штучне створення або підроблення доказів, то судом вірно звернута увага на те, що за змістом   ст. 459 КПК вказані нововиявлені обставини повинні бути встановлені вироком суду, що набрав законної сили, а при неможливості ухвалення вироку – підтверджені матеріалами розслідування. Однак ОСОБА_4 будь-яких доказів на підтвердження того, що наведені ним обставини встановлені вироком суду, що набрав законної сили, або підтверджені матеріалами розслідування (за умови неможливості постановлення вироку), не навів та про їх відсутність підтвердив й в суді апеляційної інстанції під час розгляду його скарги.
Перевіривши зміст копій оскаржених судових рішень, колегія суддів касаційного суду дійшла висновку, що ні в заяві про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, ні в апеляційній скарзі будь-яких нововиявлених обставин, що могли б вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду, не вказано та не підтверджено матеріалами розслідування.
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо того, що обставини, зазначені у заяві ОСОБА_4 , не можуть вважатися нововиявленими у значенні ст. 459 КПК.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 25 серпня 2020 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Корольовського районного суду   м. Житомира від 18 лютого 2014 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                              ОСОБА_3