26.10.20
22-ц/812/1821/20
Справа № 470/403/20                                 Головуючий у 1-й інстанції Луста С.А.
Провадження № 22ц/812/1821/20                  Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.

П О С Т А Н О В А
 
Іменем України
26 жовтня 2020 року                                                м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючої: Ямкової О.О.,
суддів: Локтіонової О.В., Серебрякової Т.В.,  
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за апеляційною скаргою 
Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»
(надалі - АТ КБ «ПриватБанк»)
на заочне рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 7 вересня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Лусти С.А. в смт. Березнегувате Миколаївської області зі складанням його повного тексту 9 вересня 2020 року, по справі
за позовом 
АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И Л А: 
У червні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 130 656 грн. 59 коп. заборгованості за кредитним договором.
Позивач зазначав, що позичальник ОСОБА_1 11 квітня 2011 року з метою отримання банківських послуг та оформлення картки підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. 
Однак, в порушення умов договору кредитування з використанням кредитної картки з встановленим лімітом, на початку дії договору, в розмірі 5 000 грн., у визначені строки не погашав суму основного кредиту та проценти за користування кредитом, а тому банк має право вимагати повернення кредитної заборгованості і процентів за користування кредитом, на свій розсуд, що в цілому складає 130 656 грн. 59 коп., з яких: 9933 грн. 05 коп. тіла кредиту та 120 723 грн. 54 коп. процентів за користування кредитними коштами за період з 11 квітня 2011 року по 30 грудня 2018 року.
Відзиву на позовну заяву відповідачем не подано.
Заочним рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 7 вересня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що підстави для нарахування процентів відсутні, через відсутність у відповідача обов`язку по їх сплаті на користь банка та не узгодженості таких складових кредитування. А з урахуванням здійснених позичальником погашень на суму 20 191 грн. 66 коп., що є більшім за розміром, ніж нарахована заборгованість за тілом кредиту в сумі 9 933 грн. 05 коп., згідно розрахунку наданому банком, підстави для стягнення коштів в-цілому відсутні.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення вимог банку у повному обсязі. 
Вважав висновок суду про те, що банком не надано доказів на підтвердження підстав для застосування процентної ставки, таким, що ґрунтується на припущеннях.
Зазначав, що підписана відповідачем анкета-заява є згодою з Тарифами банку, а також з Умовами та правилами надання банківських послуг, а тому між сторонами належним чином погоджено основні умови кредитного договору.
Посилався на відповідну судову практику. 
Звертав увагу суду апеляційної інстанції на хибність розрахунку суду першої інстанції, оскільки такий розрахунок здійснено простим відніманням суми, що отримана позичальником від суми внесених ним платежів на їх погашення, але без врахування обов`язку позичальника зі сплати процентів за користування кредитом. 
Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 13 жовтня 2020 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення із наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи, 11 квітня 2011 року відповідачем ОСОБА_1 підписана анкета-заява про приєднання до надання ПАТ «ПриватБанк» банківських послуг з використанням кредитної картки «Універсальна GOLD», із зазначенням бажаного розміру кредитного ліміту в 5 000 грн., який відповідно до виписки з картки та довідки наданої банком становив станом на 8 липня 2013 року 4 119 грн. 46 коп., потім 5 100 грн. на 16 липня 2013 року, із збільшенням до 7 400, 00 грн. на 20 грудня 2013 року, та 10 000грн. на 3 червня 2014 року, та зведенням до 0,00 грн. 10 січня 2020 року, з кінцевим терміном повернення цих коштів, що відповідає строку дії чотирьох платіжних карток які були надані позичальнику для користування кредитними коштами починаючи з 11 квітня 2011 року і до квітня 2017 року, зі сплатою за їх користування сум у відповідності до Умов та правил кредитування, які розміщені на сайті банку (а.с.9-16). 
Відтак, договір, укладений між сторонами повинен складатися із анкети-заяви позичальника щодо приєднання, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою.
Разом з тим, позичальником ОСОБА_1 підписана тільки анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, та не узгоджено з банком інші складові договору про надання банківських послуг, а саме розмір відсотків, неустойки тощо, так як «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» ним не підписані (а.с.16-43).
Відповідачем лише надана згода на те, що він зобов`язується знайомитися з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті (а.с. 16зв).
Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозуміли усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші. 
Відтак, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений. 
Тому банком до матеріалів справи наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 6 березня 2010 року №СП-2010-256 (а.с.18-43), де у пунктах 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 передбачено, що клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.
Крім того, зазначена редакція Умов та Правил надання банківських послуг передбачає, зокрема: нарахування банком за користування кредитом та овердрафтом відсотків в розмірі, встановленому тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів на рік - п. 2.1.1.12.6.
За наданим витягом із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна GOLD» (а.с.17) слідує, що до 1 квітня 2013 року за користування кредитним лімітом за цією карткою встановлені відсотки у розмірі 30% річних, після 1 квітня 2013 року 27,6 % річних, за тратами здійсненими після 1 вересня 2014 року 32,4%, за тратами здійсненими після 1 квітня 2015 року 42%.
Усі надані банком документи, які повинні бути невід`ємною складовою договору приєднання, позичальником не підписані та відсутні дані про його ознайомлення з їх змістом на час складання анкети-заяви. 
В той же час, незважаючи на такі обставини, позивачем розрахована заборгованість відповідача, спочатку за відсотковою ставкою у 27,6% річних та її поступовим збільшенням до 42% річних за етапами зазначеними в Тарифах, у зв`язку з чим станом на 30 грудня 2018 року банком нарахована сума боргу в 130 656 грн. 59 коп., в тому числі: 9 933 грн. 05 коп. - заборгованості за тілом кредиту, 120 723 грн. 54 коп. - відсотків за користування кредитом.
Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться .
За частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до частини 1 статті 1056? ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. 
Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку (частина 3 статті 1056? ЦК України).
В разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати проценту ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором (частина 4 статті 1056? ЦК України). Кредитодавець зобов`язаний повідомити позичальника. 
Між тим, у заяві позичальника від 11 квітня 2011 року відсоткова ставка не зазначена.
Відсутні у матеріалах справи і підтвердження щодо належного повідомлення та ознайомлення відповідача у будь-якій спосіб про зміну банком в односторонньому порядку відсоткової ставки з вересня 2014 року до 34,8% річних, та з квітня 2015 року до 42% річних. 
Тому судом першої інстанції зроблено вірний висновок про відсутність підстав для розрахунку та стягнення заборгованості з урахуванням процентів за користування кредитом, в тому числі за підвищеною відсотковою ставкою.
За такого та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін по сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 та є підставою для застосування до правовідносин, що виникли між учасниками даної цивільної справи, яка знаходиться на перегляді у суді апеляційної інстанції. 
Отже, колегія суддів доходить висновку, що правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» відсотків за користування кредитом – відсутні, у зв`язку з відсутністю обґрунтованих підтверджень прийняття позичальником цих умов, а тому є неприпустимим прийняттям у якості належних доказів витягу з Умов та витягу з Тарифів як складової частини кредитного договору приєднання.
Згідно статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до Умов та правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. 
За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності  (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі – зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.
Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 18 червня 2014 року № 6-61цс14, від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковими для судів.
Строк дії останньої платіжної картки закінчився у квітні 2017 року (а.с.15).
Таким чином, поміж іншого, позивачем неправомірно були нараховані складові заборгованості після закінчення строку дії платіжної картки.
Як вбачається з наданої банком виписки з карткового рахунку ОСОБА_1 ним фактично було отримано в користування 15 504 грн. 14 коп. коштів банку, та внесено на їх погашення 22 818 грн. 86 коп. 
Тому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти, які повернуті АТ КБ «ПриватБанк» в добровільному порядку, підстав для їх додаткового стягнення з відповідача на користь банку немає.
Доводи банку щодо визнання відповідачем позовних вимог через неоспорення самого факту укладення кредитного договору не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, як такі, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм ЦПК України.
Вимог про стягнення неустойки позивачем не заявлялось.
Усі інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, які належним чином встановлені та досліджені судом першої інстанції, а тому не впливають на обґрунтованість його висновків.
На підставі викладеного та у відповідності до положень, передбачених статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, оскільки оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для перерозподілу судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України немає.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів 
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 7 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України. 

Головуючий                                         О.О. Ямкова
Судді                                                 О.В. Локтіонова
                                                               Т.В. Серебрякова