УХВАЛА

22 грудня 2020 року 
м. Київ

Справа №  911/3197/17 
Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду 
Колос І.Б.,
розглянувши матеріали касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Зернокомплекс "Сиваш"
на рішення господарського суду Київської області від 09.06.2020
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2020 
у справі №  911/3197/17
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Зернокомплекс "Сиваш"
до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фінпром"
про стягнення 3  425  986,00 грн,
ВСТАНОВИВ:
14.12.2020 (відповідно до відмітки на поштовому конверті) товариство з обмеженою відповідальністю "Зернокомплекс "Сиваш" (далі - ТОВ "Зернокомплекс "Сиваш") безпосередньо звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 09.06.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2020 у справі №  911/3197/17, ухвалити у цій справі нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ "Зернокомплекс "Сиваш" задовольнити повністю, відмовити відповідачу у задоволенні заяви про поворот виконання рішення господарського суду Київської області від 13.12.2017 у справі №  911/3197/17. Разом з тим у касаційній скарзі ТОВ "Зернокомплекс "Сиваш" просить поновити пропущений процесуальний строк на касаційне оскарження постанови у справі №  911/3197/17.
За результатами розгляду матеріалів цієї скарги,  Суд дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Відповідно до абзацу першого частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2)  якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
Приписами частини 3 статті 311 ГПК України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287  цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287  цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Таким чином, у касаційній скарзі на судове рішення процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень та вказувати, яка норма матеріального та процесуального права неправильно застосована чи порушена судами в оскаржуваних судових рішеннях; посилання на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, і при цьому, додатково зазначати: постанову Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні - у разі оскарження судових рішень з тієї підстави, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду; обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду - у разі оскарження судових рішень з підстави необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; належне обґрунтування доводів касаційної скарги, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах - у разі оскарження судових рішень з підстави відсутності такого висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах; конкретно зазначати обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права - у разі оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України.
Разом з тим у касаційній скарзі не зазначено жодної з підстав касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, передбачених абзацом 1 частини другої статті 287 ГПК України підстав.
Водночас відповідно до частини третьої статті 290 ГПК України касаційна скарга підписується особою, яка подає скаргу, або її представником. До касаційної скарги, поданої представником, додається довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо в справі немає такого підтвердження.
Відповідно до частин четвертої, дев`ятої статті 60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.
Касаційна скарга ТОВ "Зернокомплекс "Сиваш", підписана представником позивача адвокатом Гурським М.  Р., проте до неї не додано ордеру  або іншого документа, що посвідчує повноваження представника звертатись до суду з відповідною касаційною скаргою. При цьому зазначено про наявність договору та ордеру в матеріалах справи.
Оскільки скаргу подано безпосередньо до суду касаційної інстанції, Верховний Суд не має можливості у встановлений законом строк перевірити наявність таких документів у матеріалах справи. Станом на час перевірки касаційної скарги на відповідність статті 290 ГПК України матеріали справи у суді відсутні.
Таким чином ТОВ "Зернокомплекс "Сиваш" необхідно надати суду належні докази на підтвердження повноважень адвоката Гурського М.  Р. представляти інтереси позивача у суді касаційної інстанції.
Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 
З огляду на викладене, касаційну скаргу ТОВ "Зернокомплекс "Сиваш" необхідно залишити без руху із наданням скаржникові строку для приведення касаційної скарги у відповідність до вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, оскільки в ній не зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав) та для подання документів на підтвердження повноважень представника.
Суд також вважає за необхідне звернути увагу ТОВ "Зернокомплекс "Сиваш" на те, що неусунення названих недоліків протягом установленого строку матиме наслідком повернення касаційної скарги відповідно до частини четвертої статті 174 ГПК України.
У свою чергу клопотання про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження має бути залишено без вирішення з огляду на залишення касаційної скарги без руху. 
Керуючись статтями 174, 234, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд
У Х В А Л И В:
1.  Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Зернокомплекс "Сиваш" на рішення господарського суду Київської області від 09.06.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2020 у справі №  911/3197/17 залишити без руху.
2.  Надати товариству з обмеженою відповідальністю "Зернокомплекс "Сиваш" строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю не більше 10 днів з дня вручення цієї ухвали. Документи про усунення недоліків направляти до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул.  О. Копиленка,  6.
3.  Роз`яснити товариству з обмеженою відповідальністю "Зернокомплекс "Сиваш", що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                                     І.  Колос