Ухвала
 
25 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 759/219/19
провадження № 61-17106ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2019 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 09 січня 2008 року № 052-2008-009  в розмірі 121 422,47 швейцарських франків звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить в рівних частках ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною 1 211 900 грн.
 
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 07 липня 2020 року позов задоволено частково. Постановлено в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 09 січня 2008 року № 052-2008-009, укладеним з Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», в сумі 121 422,47 швейцарських франків, з яких 63 720,61 швейцарських франків - заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 8 265,68 швейцарських франків, відсотки - 54 787,80 швейцарських франків, підвищені відсотки - 2 914,06 швейцарських франків, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме- квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 68,54 кв. м, житловою площею 43,60 кв. м, яка є частковою сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (по 1/2 частині кожного), шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, не нижчою за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Виконання рішення в частині погашення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відстрочено на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року (повний текст якої складено 10 листопада 2020 року) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 липня 2020 року змінено та визначено розмір заборгованості за кредитним договором від 09 січня 2008 року № 052-2008-009  в сумі 109 987,54 швейцарських франків, з яких: заборгованість за кредитом - 63 720,61 швейцарських франків, відсотки - 43 389,86 швейцарських франків, підвищені відсотки - 2 914,06 швейцарських франків. Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 липня 2020 року в частині застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого на забезпечення кредитів в іноземній валюті» скасовано. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.
 
18 листопада 2020 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
На обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 вказала, що суди не врахували правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року у справі № 564/2199/15-ц, від 17 червня 2020 року у справі № 173/2158/16-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 752/17779/15-ц, а також у постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справах                №№ 6-1707цс15, 6-249цс15. Крім того, суди не дослідили зібрані у справі докази та встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Також апеляційний необґрунтовано відхилив клопотання її представника про дослідження доказів, які мають значення для правильного вирішення справи.
 
Касаційна скарга подана у встановлений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оплачена судовим збором.
 
Оскільки наведені доводи касаційної скарги викликають необхідність їх перевірки, то слід відкрити касаційне провадження в цій справі та витребувати матеріали справи.
 
ОСОБА_1 заявила клопотання про зупинення виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 липня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року, посилаючись на те, що продаж спірної квартири з прилюдних торгів до завершення розгляду її касаційної скарги, за умови ухвалення позитивного рішення для відповідачів, призведе до порушення прав не тільки відповідачів у справі, які втратять належне їм майно, а й прав осіб, які придбають квартиру з прилюдних торгів, оскільки їм доведеться захищати свої права на придбане майно. Крім того, зупинення виконання оскаржуваних судових рішень не порушить прав позивача у справі, оскільки спірна квартира перебуває в іпотеці та не може бути реалізована третім особам.
 
Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до абзацу 2 частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.
 
Згідно з частиною першою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
 
Клопотання про зупинення виконання судового рішення має бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, підтверджені певними доказами, зокрема, у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду має бути надано копію такої постанови. Вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення, суд касаційної інстанції враховує існування об`єктивної необхідності у цьому, зокрема у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення дотримання балансу інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.
 
Заявивши клопотання про зупинення виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 липня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року, ОСОБА_1 не навела достатніх підстав та не надала доказів на підтвердження своїх вимог, які свідчили б про існування об`єктивної необхідності зупинення виконання судових рішень, зокрема документів про відкриття виконавчого провадження з їх примусового виконання. Сама по собі незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями не є підставою для зупинення їх виконання на час перегляду справи в касаційному порядку.
 
Враховуючи, що заявником не наведено достатніх підстав і не надано доказів на підтвердження обставин, за яких суд касаційної інстанції може зупинити виконання судового рішення, в задоволенні клопотання необхідно відмовити. У таких висновках визначальними є правила статей 12 та 13 ЦПК України.
 
Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Керуючись статтями 389, 392, 394, 395, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року.
 
Витребувати із Святошинського районного суду міста Києва цивільну справу № 759/219/19 за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від   07   липня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 28 грудня 2020 року.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	С. О. Карпенко	
 	 	
 	М. Ю. Тітов