ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/6762/20                                        Суддя (судді) першої інстанції: Шевченко Н.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року                                                                      м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого - судді Земляної Г.В.
суддів:          Мєзєнцева Є.І., Парінова А.Б.
за участю секретаря Скидан С. В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги:
Товариства з обмеженою відповідальністю "Орієнтир-Буделемент", 
Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України
на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року про забезпечення позову
у справі №640/6762/20 
за позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «КОМФОРТ-БУД ЛТД»,
Республіканського виробничо-торгового унітарного підприємства "Управляюча компанія холдингу "Білоруська цементна компанія"
до відповідача Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: 
Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, 
Товариство з обмеженою відповідальністю "Орієнтир-Буделемент"
Товариство з обмеженою відповідальністю "Сарницембуд"
Товариство з обмеженою відповідальністю "АЕРОК"
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :
До Окружного адміністративного суду міста Києва 20.03.2020 року звернулося Республіканське виробничо-торгове унітарне підприємство "Управляюча компанія холдингу "Білоруська цементна компанія" (надалі - позивач) з адміністративним позовом до Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі (надалі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (надалі - третя особі 1), Товариство з обмеженою відповідальністю "Орієнтир-Буделемент" (надалі - третя особі 2), в якому просило суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі від 21.02.2020 № АД-437/2020/4411-03 "Про застосування статочних антидемпінгових заходів щодо імпорту в Україну газобетонних блоків походженням з Республіки Білорусь";
- зобов`язати Міжвідомчу комісію з міжнародної торгівлі прийняти рішення про припинення антидемпінгового розслідування щодо імпорту в Україну газобетонних блоків походженням з Республіки Білорусь без застосування антидемпінгових заходів.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2020 року об`єднано адміністративні справи в одне провадження, шляхом приєднання адміністративної справи №640/7006/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "КОМФОРТ-БУД ЛТД" до Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Орієнтир-Буделемент" до адміністративної справи № 640/6762/20.
До Окружного адміністративного суду міста Києва 30 вересня 2020 року надійшло клопотання представника ТОВ "БК "КОМФОРТ-БУД ЛТД" (надалі - позивач 1) про забезпечення позову, у якому позивач просить до набрання законної сили рішенням у даній справі:
- зупинити дію рішення Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі від 21.02.2020 № АД-437/2020/4411-03 "Про застосування статочних антидемпінгових заходів щодо імпорту в Україну газобетонних блоків походженням з Республіки Білорусь";
- заборонити Міжвідомчій комісії з міжнародної торгівлі вчиняти дії щодо виконання рішення від 21.02.2020 № АД-437/2020/4411-03 "Про застосування статочних антидемпінгових заходів щодо імпорту в Україну газобетонних блоків походженням з Республіки Білорусь".
В обґрунтування клопотання про забезпечення позову зазначено, що ТОВ "БК "КОМФОРТ-БУД ЛТД" поставляє газобетонні блоки з Республіки Білорусь та є зобов`язаною стороною сплачувати митні платежі за господарськими договорами. Оскільки оскаржуваним рішенням ставка ввізного мита підвищена з 5 % до 34,19 %, позивач не виконує умови низки господарських договорів, що призводить до збитків у вигляді штрафних санкцій за невиконання договірних зобов`язань.
Станом на дату укладення договорів ТОВ "БК "КОМФОРТ-БУД ЛТД" із ТОВ "Логістик-Сервіс ЛТД" від 05.02.2020, ТОВ "Будівнича Компанія "Новий ДІМ" від 10.01.2020, громадянином України - ОСОБА_1 від 24.01.2020, громадянином України - ОСОБА_2 від 05.02.2020, позивач не знав і не міг знати про рішення відповідача від 21.02.2020, яким поза волею позивача внесено істотні зміни до згаданих угод у вигляді підвищення собівартості ввезеної продукції. Таким чином, неможливість виконати договірні зобов`язання призводить до правомірного, зі сторони контрагентів, застосування штрафних санкцій, передбачених у договорах.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «КОМФОРТ-БУД ЛТД» про забезпечення позову задоволено частково.
Зупинено дію рішення Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі від 21.02.2020 №АД-437/2020/4411-03 "Про застосування статочних антидемпінгових заходів щодо імпорту в Україну газобетонних блоків походженням з Республіки Білорусь".
У задоволенні заяви про забезпечення позову в іншій частині відмовлено.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, Товариством з обмеженою відповідальністю "Орієнтир-Буделемент" (надалі - апелянт 1) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року, а у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити у повному обсязі.
Апелянт 1 зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права та не взято до уваги ту обставину, що позивачем 1 не доведено очевидної загрози правам, свободам і інтересам позивача 1, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази, з яких би суд міг пересвідчитись про можливість існування таких підстав.
Крім того, не погодившись із ухвалою суду першої інстанції Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (надалі - апелянт 2) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року, а у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт 2 зазначає, що позивачем під час подання заяви про забезпечення позову не доведено, що судом першої інстанції не взято до уваги відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів, які б давали змоги визнати про наявність негативних наслідків для позивача 1, спірними рішенням відповідача.
Так, в судовому засідання 18 листопада 2020 року залучено до участі у справі, в якості третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю "Сарницембуд" (надалі - третя особа 3). 
Крім того, в судовому засіданні 16 грудня 2020 року залучено до участі у справі, в якості третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю "АЕРОК" (надалі - третя особа 4).
В судовому засіданні представники апелянта 1 апеляційні скарги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.
В судовому засіданні представники апелянта 2 апеляційні скарги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.
Представник позивача 1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг з підстав зазначених у письмовому відзиві на апеляційну скаргу та просить суд залишити без змін ухвалу суду першої інстанції. Представник позивача 1 зазначив, що судом першої інстанції досліджено матеріали справи та встановлено про обґрунтованість заяви про забезпечення позову. 
Представники позивача 2 в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційних скарг з підстав зазначених у письмовому відзиві на апеляційну скаргу та просить суд залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.
Представник третьої особи 1 в судовому засіданні підтримав апеляційні скарги у повному обсязі та просив їх задовольнити.
Представник третьої особи 2 в судовому засіданні підтримав апеляційні скарги у повному обсязі та просив їх задовольнити, зазначивши, що судом першої інстанції без належного обґрунтування винесено ухвалу про забезпечення позову.
Представник третьої особи 4 в судовому засіданні підтримав апеляційні скарги у повному обсязі та просив їх задовольнити, зазначивши, що судом першої інстанції без належного обґрунтування винесено ухвалу про забезпечення позову.
Представник третьої особи 3 у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а ухвалу суду слід скасувати, з наступних підстав.
Суд першої інстанції під час прийняття спірної ухвали, виходив з того, що зупинення дії оскаржуваного рішення дозволить нівелювати негативні наслідки для певного кола осіб, до з`ясування судом обставин та вирішення справи щодо правомірності рішення Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі від 21.02.2020 року № АД-437/2020/4411-03 "Про застосування статочних антидемпінгових заходів щодо імпорту в Україну газобетонних блоків походженням з Республіки Білорусь".
При цьому, суд першої інстанції зазначає, що оуінюючи оскаржуване рішення Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі, прийняте з метою сприяння росту попиту на газобетонні блоки національних виробників, з іншої зазначить про наявність - негативні наслідки: (1) для контрагентів ТОВ "БК "КОМФОРТ-БУД ЛТД" у вигляді майнових втрат через невиконання договірних зобов`язань, (2) для невизначеного кола фізичних осіб, у вигляді фактичного позбавлення їх права на отримання придбаного житла вчасно, (3) для позивачів, у вигляді невідворотних майнових втрат через обмеження, встановлені  спеціальним законодавством.
Відповідно до частини 1, 2 та 4 статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
З огляду на частини 1, 2 та 4 статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено:1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Відповідно до частини шостої статті 154 КАС України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.
Отже, ухвала про забезпечення позову повинна бути судом умотивована із зазначенням: 1) висновків про існування: обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі; 2) у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.
При розгляді заяви про забезпечення позову суд повинен з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх доводів, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Таким чином, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог і бути співмірними з позовними вимогами.
Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом, зокрема, зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.
За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за заявою позивача.
Із наведеного випливає, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.
У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
Колегією суддів встановлено, що позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення зазначав, що прийняття відповідачем оскаржуваного рішення порушує законні права позивача та неможливість поновлення порушених прав та інтересів позивача, а саме, за договорами куплі-продажу, які укладені з контрагентами про поставлення бетонних блоків, позбавляючи позивача здійснювати користування, володіння та розпорядження належним йому майном, гарантовані Конституцією та Законами України.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи на час подання позовної заяви (заяви про забезпечення позову) відсутні документи, які підтверджували неможливість позивача 1 виконати договірні угоди з контрагентами (юридичними та фізичними особами) щодо поставлення бетонних блоків походження Республіки Білорусь. 
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач 1 має взаємовідносини з виробником «бетонних блоків», які виготовляються в Республіці Білорусь та є постачальником даного товару, а наявні докази підтверджують взаємовідносини позивача 1 з третіми особами.
Позивач не обґрунтував своє клопотання про забезпечення позову, не надав доказів того, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення у даній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або наявні очевидні ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Сама лише думка позивача з приводу ускладнення в майбутньому виконання рішення суду не може бути визнана судом достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову у спірних правовідносинах, оскільки є суб`єктивним судженням позивача, без зазначення існуючої очевидної небезпеки заподіяння шкоди позивачу.
В оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції також не визначені конкретні підстави для вжиття заходів забезпечення даного позову згідно ст. 151 КАС України та не наведено обґрунтувань необхідності забезпечення даного позову будь-якими фактичними обставинами справи.
Так, визнаючи обґрунтованим клопотання про забезпечення позову, в оскаржуваній ухвалі, судом першої інстанції не вказано, які саме права та інтереси позивача порушені, не зазначено, в чому існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у даній справі, або з яких причин захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або ознаки, які свідчать про очевидність протиправності оскаржуваних рішень.
Крім того, вживаючи заходи забезпечення позову у запропонований заявником спосіб, судом першої інстанції не надано оцінки співмірності видам забезпечення позову, які просив вжити заявник, із вимогами з якими має намір звернутися до суду.
Більш того, колегія суддів до доводів заявника, викладених у заяві про забезпечення позову ставиться критично, позаяк оцінку підставам для прийняття спірного рішення буде надана за наслідками розгляду справи по суті заявлених позовних вимог, а не на стадії розгляду заяви про забезпечення позову.
Водночас, ознаки протиправності оспорюваних рішень відповідача не були очевидними, а фактичні обставини справи підлягають встановленню та доведенню на підставі відповідних доказів та аналізу норм права, які регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи по суті.
Сам по собі факт прийняття відповідачем рішень, які стосуються прав та інтересів позивача, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.
Крім того, безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно.
Проте, відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі до розгляду справи по суті.
Даний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 20.03.2019 року по справі №826/14951/18, від 10.04.2019 року по справі №826/16509/18 та від 26.12.2019 року по справі №640/13245/19 і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від них.
На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення поданої заяви про забезпечення позову та необхідності вжиття заходів забезпечення, а тому апеляційні скарги підлягають задоволенню з підстав неповного з`ясуванням обставин, що мають значення для вирішення спірного питання.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції в ухвалі по забезпечення позову, зазначив збитки, які понесе позивач 1 в разі не виконання умов договорів з третіми особами, при цьому суд першої інстанції вийшовши за межі своїх повноважень, так як в матеріалах справи відсутній розрахунок і посилання на них в заяві про забезпечення позову. 
Так, судом першої інстанції зроблено висновок, що зупинення дії оскаржуваного рішення дозволить нівелювати негативні наслідки для певного кола осіб, при цьому судом першої інстанції не надано належної оцінки, саме доводам викладеним в заяві про забезпечення позову.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи пункту 1 частин 1, 2 статті 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга апелянтів підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасування в частині задоволення  та прийняття нової про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову. В іншій частині Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року  - залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 246, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Орієнтир-Буделемент", Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України" - задовольнити.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року про забезпечення позову в частині задоволення - скасувати та в цій частині прийняти нове, яким у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «КОМФОРТ-БУД ЛТД» про забезпечення позову - відмовити.
В іншій частині Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст. ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови буде складено протягом п`яти днів з моменту його проголошення.
Головуючий суддя:                                                                      Г. В. Земляна

Судді:                                                                                 Є. І. Мєзєнцев

                                                                                                    А. Б. Парінов

Повний текст постанови складено 24 грудня  2020 року.