ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 грудня 2020 року                                 
м. Харків
справа № 638/17796/19
провадження № 22-ц/818/3995/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Пилипчук Н.П., Кругової С.С., 
за участю секретаря судового засідання – Сидорчук М.О., 
сторони справи:
позивач – квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків,
відповідач – ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 травня 2020 року, ухвалене у складі судді Хайкіна В.М.,
УСТАНОВИВ:
Вісімнадцятого листопада 2019 року квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова (надалі КЕВ) звернувся до суду із позовом, з урахуванням уточнення якого 11.03.2020 (а.с. 53-56) просив стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та комунальні послуги в розмірі 100481 грн 48 коп.
Позов мотивований тим, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.07.2019 КЕВ відмовлено у видачі судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, надані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 . КЕВ - це один з підрозділів Збройних Сил України, основне завдання якого - організація квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, спрямованих на безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, об`єктів соціально-культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок, забезпечення військових частин квартирним майном. Згідно з актом прийняття-передачі основних засобів від 29.12.2006 гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 , переданий від Харківського університету Повітряних Сил імені І.Кожедуба на баланс КЕВ, де й обліковується на час подачі позову. Відповідно до довідки з місця проживання про склад родини та реєстрацію від 20.05.2019 № 3546 у кімнатах № 1, 2 квартири АДРЕСА_2 , мешкають та зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Згідно з розрахунком заборгованості по особовому рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 , заборгованість за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій та комунальні послуги за період з 01.02.2010 по 01.02.2020 становить 100481 грн 48 коп. Протягом зазначеного вище періоду скарг з приводу ненадання чи неналежного надання послуг від боржників на адресу КЕВ не надходило. Позивач виконує свої обов`язки та забезпечує надання відповідачам житлово-комунальних послуг, за винятком часу на проведення ремонтних і профілактичних робіт, ліквідації аварії та її наслідків. Відповідачі за надані їм послуги протягом десяти останніх років не сплачують.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 травня 2020 року позов КЕВ задоволений. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_3 , на користь КЕВ заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та комунальних послуг за період з 01.02.2010 по 01.02.2020 в розмірі 100481 грн 48 коп. Стягнуто в дольовому порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь КЕВ витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн.
Рішення суду мотивоване тим, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідачів обов`язку оплачувати надані йому послуги, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в аналогічній за обставинами справі № 6-2951цс15. Відповідачі не довели того факту, що ними фактично не отримувались або отримувались не в повному обсязі чи неналежної якості зазначені в позові послуги. Відповідачі також не спростували наданого КЕВ розрахунку заборгованості, споживання ними послуг в меншому обсязі ніж той, що зазначений позивачем. Розмір плати за проживання в гуртожитку визначається в договорі найму жилого приміщення в гуртожитку відповідно до розрахунку, затвердженого власником гуртожитку. У договорі найму жилого приміщення в гуртожитку також визначається порядок здійснення розрахунків між власником гуртожитку та особою, що проживає в гуртожитку. Розмір плати за житлово-комунальні послуги визначається відповідно до встановлених уповноваженим органом цін/тарифів на такі послуги. У стягненні заборгованості з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено, оскільки відповідно до статті 31 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) малолітні особи мають часткову цивільну дієздатність.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, визнати КЕВ неналежним позивачем, судові витрати, понесені у зв`язку з подачею апеляційної скарги, в розмірі 2881 грн 50 коп. покласти на позивача. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції позбавив відповідача права бути присутнім у судовому засіданні, надати пояснення, додаткові докази. Крім того, суд не застосував строк позовної давності. Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затверджене Наказом Міністерства оборони України від 03.07.2013 № 448, на яке КЕВ посилається у позовній заяві, не розповсюджується на дійсні правовідносини, оскільки розповсюджується лише на військові частини та військові містечка. Житлово-комунальні послуги можуть надаватися лише ліцензованими підприємствами, до яких КЕВ не належить. Тому КЕВ не може вимагати сплати на свою користь вартості житлово-комунальних послуг, отже, є неналежним позивачем. Право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстроване за КЕВ, і позивач не надав доказів реєстрації будинку як гуртожитку. Отже, суд помилково вважав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене підтверджується й рішенням Апеляційного суду Харківської області у справі № 2/2011/4452/12 (провадження № 22ц/790/386/2013). Суд в оскаржуваному рішенні посилається на неправильні статті Закону України «Про житлово-комунальні послуги», викладає статті у неправильній редакції. Суд не міг посилатися на статті Житлового кодексу Української РСР (надалі ЖК УРСР), що регулюють оплату житлово-комунальних послуг наймачами житлових приміщень, оскільки КЕВ не надав ордеру на вселення відповідачів у кімнати 1,2 квартири АДРЕСА_2 та договору найму житлового приміщення. Постанова Верховного Суду від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15 не може бути застосована до дійсної справи, оскільки у справі № 6-2951цс15 позивачем був концерн «Міські теплові мережі». Суд не міг у якості доказу приймати акт приймання-передачі основних засобів від 29.12.2006, оскільки цей документ фактично є одностороннім документом, у якому відсутній підпис особи, яка передала об`єкт, та головного бухгалтера. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право власності Міністерства оборони України зареєстроване на житловий будинок АДРЕСА_4 з 2016 року, що пізніше ніж акт приймання-передачі від 2006 року. 
Відзив на апеляційну скаргу від КЕВ не надходив. 
Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення ОСОБА_1 , дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до п.п. 2,4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Як установлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, КЕВ звернулося до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 із позовом про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку, опалення, водопостачання та водовідведення, газ та електроенергію за період з 01.02.2010 по 01.02.2020 (а.с. 2-3, 53-56).
Згідно з актом прийняття – передачі основних засобів, затвердженого начальником КЕВ 29.12.2006, гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 був переданий Харківським університетом Повітряних Сил імені І. Кожедуба (надалі ХНУПС) КЕВ (а.с. 12-13).
Листом № 303/1/5/646 від 08.08.2018 начальник Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України повідомив Департамент Харківської міської ради 7 скликання, що рішенням 7 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про комунальну власність м. Харкова» від 06.07.2016 № 282/16 надана згода на прийняття до комунальної власності міста Харкова гуртожитку (на даний час – «квартирний багатоквартирний житловий будинок») за адресою: АДРЕСА_1 . Дев`ятнадцятого серпня 2016 року будинок за адресою: АДРЕСА_1 , набув статусу «квартирний багатоквартирний житловий будинок». У комунальну власність зазначений житловий будинок буде переданий після завершення процедур переведення мешканців на прямі розрахунки з комунальними службами (а.с. 91).
Інформація про зміну будинком АДРЕСА_4 свого статусу з «гуртожиток» на «квартирний багатоквартирний житловий будинок» підтверджується й інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 74531781 від 01.12.2016 (а.с. 69-70).
В цій частині колегія суддів погоджується із доводом апеляційної скарги про те, що житловий будинок АДРЕСА_4 (надалі Житловий будинок) з 19.08.2016 вже не є гуртожитком. Разом з тим, згідно з наявними у справі доказами Житловий будинок ще не переданий до комунальної власності. З мешканцями будинку ще не укладені окремі договори на постачання житлово-комунальних послуг підприємствами та договори найму житлового приміщення у будинку комунальної форми власності. Тому КЕВ на час виникнення та існування спірних правовідносин ще залишається балансоутримувачем Житлового будинку, а в профільних нормативно-правових актах житло для проживання військовослужбовців іменується «гуртожитки». Тому до правовідносин зі споживачами комунальних послуг у Житловому будинку можливо застосовувати законодавство про гуртожитки, що перебувають у віданні Збройних Сил України.
Також колегія суддів погоджується із тим, що пункт 1.1 Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03.07.2013 № 448 (надалі Положення), закріплює, що це Положення визначає організацію та завдання квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України (надалі ЗСУ). Організація квартирно-експлуатаційного забезпечення ЗСУ (надалі квартирно-експлуатаційне забезпечення) - це комплекс заходів, спрямованих на безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, об`єктів соціально-культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок, забезпечення військових частин квартирним майном. Житловий будинок АДРЕСА_4 не розташований на території військового містечка чи військової частини. Проте за відсутності іншого нормативно-правового акту, який би регламентував повноваження КЕВ як балансоутримувача житлового будинку, позбавленого статусу гуртожитку, що не знаходиться на території військової частини чи військового містечка, колегія суддів уважає, що Положення підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Визначальним тут виступає саме повноваження КЕВ стосовно житлових будинків, що знаходяться на його балансі, а не місце розташування зазначених будинків. В межах справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги суд не може надавати оцінку законності передачі на баланс КЕВ Житлового будинку або законності перебування на балансі КЕВ Житлового будинку, що втратив статус гуртожитку. 
З довідки № 3546 від 20.05.2019, виданої КЕВ, вбачається, що у кімнатах 1,2 квартири 13 в Житловому будинку постійно проживають і зареєстровані з 07.02.2007 ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з 27.03.2007 – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11). Реєстрація ОСОБА_1 і ОСОБА_3 за вказаною адресою підтверджується також копіями їх паспортів громадянина України (а.с.4-6).
Сторонами у справі не надані документи, на підставі яких ОСОБА_1 і його сім`я вселилися до кімнат АДРЕСА_5 . Але за відсутності доказів проживання ОСОБА_1 за іншою адресою чи набуття ними займаних кімнат у власність, до них можливо застосовувати правові норми стосовно наймачів житлових приміщень, що перебувають у державній власності. 
Згідно з частинами першою, третьою статті 66 ЖК УРСР плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Розмір плати за користування житлом (квартирної плати) встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до вимог статті 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Згідно з положеннями статті 68 ЖК УРСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Згідно з частиною третьою статті 162 ЖК УРСР строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Протягом 2010-2020 років (час, за який КЕВ просить стягнути з Ветлугіних заборгованість) отримання та оплата житлово-комунальних послуг регулювалася Законами України № 1875-IV від 24.06.2004 «Про житлово-комунальні послуги» (надалі Закон № 1875-IV), який утратив чинність 01.05.2019, та № 2189-VIII від 09.11.2017 «Про житлово-комунальні послуги» (надалі Закон № 1875-IV).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону № 1875-IV житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (надалі балансоутримувач) згідно з пунктом 3 ч.1 ст.1 Закону № 1875-IV є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.
Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством (п.10 ч.1 ст.1 Закону № 1875-IV).
Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункти 1,5 ч.3 ст.20 Закону № 1875-IV). 
Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг (п.1 ч.1 ст. 20 Закону № 1875-IV).
Аналогічні права та обов`язки споживача закріплені й у п. 1 ч.1, п.п. 1,5 ч.2 ст. 7 Закону № 2189-VIII.
Суд в оскаржуваному ОСОБА_1 рішенні від 22.05.2020 зазначає, що він використовує Закон № 2189-VIII, хоча цитує та вказує норми статей Закону № 1875-IV, що також підлягав застосуванню до спірних правовідносин. Зазначена описка не може свідчити про неправильність зроблених судом на основі викладених норм висновків. 
Відповідно до п.6 Інструкції щодо організації надання житлової площі, затвердженої наказом Міністра оборони України від 24.03.2008 № 113, у гуртожитках Збройних Сил України плата за проживання в гуртожитках і за комунальні послуги здійснюється у порядку, передбаченому розділом VI Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою від 03.06.1986 № 208. Вказана інструкція діяла з 24.03.2008 по 30.11.2011.
Абзац другий частини 38 розділу VI Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою від 03.06.1986 Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208, визначає, що громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду.
Пункт 25 зазначеного Примірного положення визначає, що витрати по утриманню, капітальному і поточному ремонту гуртожитку, збудованого за рахунок коштів кількох підприємств, установ, організацій, відшкодовуються підприємству (установі, організації), у віданні якого перебуває гуртожиток, пропорційно жилій площі, що припадає на їх долю.
Вказана вище інструкція втратила чинність у зв`язку із затвердженням наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 № 737 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, що діяла до 31.07.2018. 
Абзацами три і чотири пункту 6.2 зазначеної інструкції визначено, що військовослужбовці офіцерського складу, а також особи рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і перебувають у шлюбі, та особи, звільнені з військової служби в запас або відставку, які залишились перебувати на квартирному обліку у гарнізонах ЗС України і проживають у казармах та переобладнаних будівлях, компенсують військовій частині вартість отриманих ними комунальних послуг і спожитих енергоносіїв за тарифами для населення. Військовослужбовці офіцерського складу, а також особи рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і перебувають у шлюбі, та особи, звільнені з військової служби в запас або відставку, які проживають у казармах і переобладнаних будівлях, укладають з балансоутримувачем переобладнаної будівлі (казарми) договір на оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв. У разі відсутності приладів обліку енергоносіїв, тепла та води у договорі відображаються норми їх споживання як для гуртожитку у цьому населеному пункті.
Тридцять першого липня 2018 року наказом Міністерства оборони України № 380 була затверджена Інструкція з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, абзацами 4 і 5 частини 5 розділу IV якої визначено, що оплата комунальних послуг та енергоносіїв, спожитих військовослужбовцями рядового, сержантського та старшинського складу військової служби за контрактом, які розміщені в спеціально пристосованих казармах, здійснюється військовою частиною в межах кошторисних призначень на відповідний рік. У разі розміщення одружених військовослужбовців, осіб офіцерського складу та членів їх сімей або проживання осіб, звільнених з військової служби в запас або відставку, та членів їх сімей (за їх згодою), які залишилися перебувати на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлового приміщення для постійного проживання, оплата комунальних послуг та енергоносіїв здійснюється відповідно до укладених з ними договорів. У таких випадках відшкодування коштів військовій частині, витрачених на оплату комунальних послуг та енергоносіїв, проводить військовослужбовець за тарифами для населення.
Відповідно до п. 7.4 Положення мешканці житлового фонду сплачують за користування житлом та спожиті комунальні послуги згідно з чинним законодавством України.
З викладених вище положень нормативно-правових актів убачається, що оплата житлово комунальних-послуг та послуг з утримання будинків здійснюється мешканцями гуртожитків балансоутримувачу будинку або безпосередньо підприємствам, які надають такі послуги за наявності прямих розрахунків між споживачем і постачальником. Оплата комунальних послуг балансоутримувачем будинку на користь компаній, що надають житлово-комунальні послуги, а потім пред`явлення вимоги до споживачів цих коштів сплатити за отримані послуги не суперечить вимогам чинного законодавства.
З наданого КЕВ до уточненого позову розрахунку заборгованості вбачається, що КЕВ просить стягнути з Ветлугіних заборгованість за квартплатою, опалення, постачання холодної води і водовідведення, газ, електроенергію, вивіз сміття (а.с. 57-61).
З наданого ОСОБА_1 листа № 46е-01/07-12870 від 12.05.2017 від акціонерної компанії (надалі АК) «Харківобленерго» вбачається, що електрозабезпечення Житлового будинку здійснюється відповідно до договору про постачання електричної енергії, укладеного між АК «Харківобленерго» та ХНУПС (а.с. 78-79). ХНУПС – колишній балансоутримувач Житлового будинку, правонаступником якого у вказаних правовідносинах виступив КЕВ. 
Комунальне підприємство (надалі КП) «Харківводоканал» листом № В-2352/1-17.01.02-05 від 05.05.2017 повідомило ОСОБА_1 , що стороною за Договором про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_6 є юридична особа – КЕВ, на яку відкритий особовий рахунок, як для юридичної особи, і який виконує функцію споживача послуг з водопостачання та водовідведення за вказаною адресою (а.с. 80-81).
КП «Харківські теплові мережі» листом повідомило ОСОБА_1 , що мешканці Житлового будинку не знаходяться на прямих розрахунках за послуги з теплопостачання з КП «Харківські теплові мережі». І з приводу укладення окремого договору на постачання послуг йому необхідно звернутися безпосередньо до балансоутримувача будинку – КЕВ (а.с. 82).
З указаних вище доказів убачається, що Житловий будинок не переведений на прямі розрахунки з підприємствами – постачальниками житлово-комунальних послуг. Тобто оплату цих послуг здійснює КЕВ, яке має право на відшкодування вартості сплачених послуг за рахунок споживачів цих послуг. При розгляді дійсної цивільної справи ОСОБА_1 не посилався на те, що житлово-комунальні послуги за адресою його проживання не надавалися чи надавалися неналежної якості. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч.1 ст. 79 ЦПК України). 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).
Оскільки КЕВ ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанцій не надав доказів укладення договору з ПАТ «Харківміськгаз» та договору про вивіз сміття з відповідною організацією про надання послуг газопостачання та вивезення сміття у Житловому будинку, колегія суддів уважає, що немає підстав для стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованості за газопостачання та вивіз сміття. КЕВ не довело, що у Житловому будинку отримуються зазначені послуги, а КЕВ - сплачує за них. 
Стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь КЕВ підлягає лише заборгованість за спожиту електроенергію, квартплата, опалення, водопостачання та водовідведення.
Колегія суддів погоджується із доводом апеляційної скарги про те, що не підлягають застосуванню до дійсних правовідносин висновки, зроблені Верховним Судом у постанові від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15. Справа № 221/515/15-а (№ 6-2951цс15) стосувалася стягнення зі споживача заборгованості за отримані послуги теплопостачання у випадку, коли споживач переведений на прямі розрахунки з підприємством, але не уклав із підприємством договір. У дійсній цивільній справі ОСОБА_1 із сім`єю на прямі розрахунки із постачальниками комунальних послуг не переведений. Проте на загальний висновок суду про наявність підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за частину отриманих комунальних послуг неправильне застосування висновків постанови Верховного Суду не вплинуло. 
Колегія суддів відзначає, що згідно з наявною у матеріалах справи розпискою ОСОБА_1 03.04.2020 отримав копію ухвали суду від 19.12.2019 (про відкриття провадження у справі) та позовну заяву з додатками (а.с. 44). З тексту позовної заяви вбачається, що спочатку позов пред`явлений КЕВ про стягнення заборгованості за період з 01.01.2016 по 01.03.2019 (а.с. 14-15).
Уточений позов був поданий КЕВ до суду 17.03.2020 з квитанцією про направлення його ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 рекомендованим відправленням (а.с. 48-50,52-56). В уточненому позові період стягнення заборгованості був збільшений з 01.02.2010 по 01.02.2020, отже, і розмір заборгованості, заявлений до стягнення, також був збільшений. 
Матеріали справи не містять даних про те, що копії уточненої позовної заяви вручалися відповідачам, вони були повідомлені про них. Оскільки справа розглядалася у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи, відповідачі були позбавлені можливості подати суду свої заперечення на уточнений позов та заявити клопотання про застосування строків позовної давності. Тому колегія суддів уважає за можливе при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 урахувати викладене в апеляційній скарзі клопотання про застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав і протягом часу її дії особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом.
Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (рішення у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» та у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
Колегія суддів уважає, що уточнений позов про стягнення заборгованості за період з 01.02.2010 по 01.11.2016 КЕВ пред`явило поза межами позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, тому у задоволенні позову в цій частині належить відмовити. 
Тобто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь КЕВ належить стягнути заборгованість за квартплату, електроенергію, опалення, холодне водопостачання і водовідведення за період з 01.11.2016 по 01.02.2020 в розмірі 53 750 грн 76 коп. 
Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції – зміні з викладених вище підстав.
Відповідно до ч.ч. 1,13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки колегія суддів визнала апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково обґрунтованою, а позов КЕВ задовольнила на 53,49%, стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 1728 грн (а.с. підлягає зменшенню до 924 грн 31 коп., по 308 грн 10 коп. з кожного. КЕВ також просить стянути з відповідачів 192 грн 10 коп. судового збору сплаченого при подачі заяви про видачу судового наказу, але не надає доказів сплати такої суми. Тому у її стягненні з відповідачів слід відмовити.
ОСОБА_1 при подачі апеляційної скарги сплатив 2881 грн 50 коп. (а.с. 137). Апеляційна скарга визнана судом обгрунтованою на 46.51%, тому з КЕВ на користь ОСОБА_1 належить стягнути 1340 грн 19 коп. судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 – 384 ЦПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 травня 2020 року змінити в частині розміру стягнутої заборгованості та судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІН НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІН НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІН НОМЕР_3 , зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_3 , на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків (місцезнаходження: 61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 61, р/р НОМЕР_4 в ДКСУ м. Київ, код ЄДРПОУ №07923280), заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 53 750 (п`ятдесят три тисячі сімсот п`ятдесят) гривень 76 (сімдесят шість) копійок за період з 01.11.2016 по 01.02.2020.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІН НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІН НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІН НОМЕР_3 , зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_3 , на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків (місцезнаходження: 61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 61, р/р НОМЕР_4 в ДКСУ м. Київ, код ЄДРПОУ №07923280) по 192 (сто дев`яносто дві) гривні 10 (дессять) копійок судового збору з кожного.
Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків (місцезнаходження: 61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 61, р/р НОМЕР_4 в ДКСУ м. Київ, код ЄДРПОУ №07923280) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІН НОМЕР_1 , 1340 (одну тисячу триста сорок) гривень 19 (дев`ятнадцять) копійок судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 21 грудня 2020 року.

Головуючий                                                         О.Ю.Тичкова
Судді                                                                        С.С. Кругова
                                                                       Н.П. Пилипчук