Справа № 344/5928/20 
Провадження № 33/4808/514/20 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Деркач Н. І. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю ОСОБА_1 та його захисника адвоката Савчук Р.Р.
розглянувши матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 червня 2020 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік., а також стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп., -
                                                  в с т а н о в и в :
Судом першої інстанції встановлено, що 01 травня 2020 року о 03.41 годині в м. Івано-Франківську по вул. Петлюри, 8Б, ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, а саме, керував транспортним засобом «Volkswagen Passat» н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, порушення мови, координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.
На постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду постановлена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.
ОСОБА_1 зазначає, що розгляд справи суд провів за його відсутності  і він не був завчасно та належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, тим самим його було позбавлено права надати пояснення, подати докази, заявляти клопотання та скористатися юридичною допомогою адвоката. 
Стверджує, що матеріали справи не містять даних того, що він був належним чином повідомлений про розгляд справи, а в самому протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що його буде викликано до суду. Оскільки він не був повідомлений про розгляд справи, тому й не міг з`явитись в судове засідання.
Вказує на те, що 01.05.2020 року він не перебував в стані наркотичного сп`яніння, а їх ознаки працівники поліції визначили помилково в нього, що пов`язано із його дикцією, що було розцінено як порушення мови. 
Вважає, що в  працівників поліції не було жодних підстав для проведення його огляду на стан сп`яніння.
Звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення містить виправлення щодо часу вчинення ним правопорушення, що не дає можливості встановити точний час його вчинення. Окрім того, із долучених відеофайлів з бодікамер працівників поліції вбачається, що в час, який зазначено в протоколі, та час вчинення ним правопорушення, не співпадає із часом відеозаписів.
Вказує на те, що він перебував біля транспортного засобу і до нього підійшли працівники поліції та попросили надати документи. Він перебував в автомобілі, припаркованому на обочині, на момент приїзду працівників поліції він не виконував функції водія. Відеозаписи не були безперервними, що не дає можливості встановити фактичні обставини, які мали місце протягом зазначеного періоду часу.
Вказані судом обставини при розгляді справи не були враховані, а тому суд помилково прийшов до висновку про визнання його вини у вчиненні правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.130 КУпАП.
Окрім цього, на даний час існують підстави для закриття провадження у справі на підставі п.6 ст.247 КУпАП, а саме скасування акта, який встановлював адміністративну відповідальність. Крім того, на підставі ст.38 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. 
Просив постанову судді скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
ОСОБА_1 та його захисник адвокат Савчук Р.Р. в судовому засіданні апеляційної інстанції повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили постанову суду скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі та доводи його захисника адвоката Савчука Р.Р., який повністю підтримав вимоги апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.
Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Так, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без його участі, чим порушив його право на захист. 
Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Статтею 271 КУпАП передбачено, що захисник має право знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання та подавати скарги на рішення органу(посадової особи), який розглядає справу. 
З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю ОСОБА_1 , оскільки останній в судове засідання не з`явився хоча в належний спосіб повідомлявся судом про час та місце розгляду справи. 
Так, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового  розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати  процесуальні обов`язки.
Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що   процесуальна поведінка ОСОБА_1 свідчила про неналежне виконання своїх обов`язків, та зловживання своїми процесуальними правами. 
Суд першої інстанції вказав на те, що у відповідності до вимог ст.129 Конституції України, ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розгляд справ про адміністративні правопорушення відбувається в судах відкрито, що гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності можливість дізнатись про визначений час розгляду. 
Суд першої інстанції неодноразово відкладав розгляд справи з метою забезпечення участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи, повідомляв ОСОБА_1 про судові засідання надсилаючи судові повістки за адресом, який останній вказав у протоколі про адміністративне правопорушення. 
Судом було враховано, що станом на час розгляду справи жодних заяв та клопотань про відкладення не надходило, а тому прийшов до обґрунтованого висновку, що справу можна розглянути за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що вищевказана процесуальна поведінка ОСОБА_1 була спрямована на можливість ухилитись від ухвалення судом несприятливого для себе рішення шляхом неявки до судового засідання. Суд обґрунтовано вказав на те, що неодноразово розгляд справи про адміністративне правопорушення відкладався з метою забезпечення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а тому неявка ОСОБА_1 дає підстави для розгляду справи за його відсутності.
Так, розгляд справи судом першої інстанції призначався неодноразово, а саме:25.05.2020 року, 10.06.2020 року та 25.06.2020 року.
Суд першої інстанції, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 безпідставно не з`являвся в судові засідання, про причини своїх неявок не повідомляв та не заявляв клопотання про перенесення розгляду справи, а тому 25.06.2020 року визнав такі дії зловживанням правом на відкладення розгляду справи та затягуванням строків розгляду справи, з метою уникнення адміністративної відповідальності.
Зі змісту пояснень ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції вбачається, що він знав про те, що стосовно нього складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, знав, що матеріали передані до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, однак не інтересувався розглядом справи, оскільки вважав, що суд повинен його повідомити про розгляд справи. При цьому, ОСОБА_1 , знаючи про наявність вищевказаного провадження, на тривалий час виїжджав за межі країни та дізнався про наявність судового рішення вже після повернення із-за кордону.  
Апеляційний суд звертає увагу на те, що в своєму рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав на те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що його безпосередньо стосуються, утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
При цьому, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України», справа «Трух проти України» )
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що встановлення діючим законом скороченого строку щодо можливості накладення адміністративного стягнення провокує осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності на зловживання своїм правом на відкладення розгляду справи та навмисне затягування розгляду справ з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
В той же час, наявність вищевказаної норми закону свідчить про те, що законодавець вважає що вказаний строк достатній для того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності змогла належним чином реалізувати своє право на участь у судовому засіданні та організувати ефективний захист своїх інтересів у суді. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, необхідно розуміти таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності. 
Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 протягом розгляду справи в суді першої інстанції дозволили суду прийти до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для встановлення факту зловживання правом на відкладення розгляду справи та свідчили про можливість розгляду справи без їх участі.

Апеляційний суд вважає, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.
За своїм значенням принцип диспозитивності не є абсолютним, тому він не може служити виправданням безпідставного здійснення процесуальних прав, не пов`язаних з метою реального захисту своїх інтересів у встановленому законом порядку. 
Вказані дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права, однак по суті були спрямовані на деструктивність судового розгляду. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд справи судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не порушував права ОСОБА_1 на організацію ефективного захисту його інтересів і не може бути правовою підставою для скасування судового рішення . 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 жовтня 2020 року, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя та права на апеляційне оскарження рішення суду, було поновлено строк на апеляційне оскарження постанови суду, чим забезпечено право ОСОБА_1 на участь у судовому засіданні та можливість довести свою невинуватість перед судом.  
Перевіряючи доводи ОСОБА_1 про незаконність судового рішення, неправильність встановлених судом фактичних обставин та безпідставність висновків суду про доведеність його вини у вчиненні правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 стверджував, що він не керував транспортним засобом і працівники поліції виявили його транспортний засіб припаркований у недозволеному місці, не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння  у медичному закладі і не перебував у стані наркотичного сп`яніння. Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення було складено  у зв`язку із намаганням поліцейським переслідувати його за наявний конфлікт у минулому і звертає увагу на те. що він був у розгубленому стані внаслідок незаконних дії поліцейських, які безпідставно провели обшук в його автомобілі. 
Перевіряючи вищевказані доводи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доводиться протоколом про адміністративне правопорушення від 01.05.2020 року та іншими матеріалами справи в їх сукупності.
Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №274536 від 01.05.2020 року, складеного уповноваженою особою поліцейським взводу 1 роти 2 УПП в Івано-Франківській області молодшим лейтенантом поліції Хомик Ю.В., 01 травня 2020 року о 03.41 годині в м. Івано-Франківську по вул. Петлюри, 8Б, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Volkswagen Passat» н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагують на світло. Водій ОСОБА_1 01.05.2020 року о 03 год. 55 хв. від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, тим самим порушив вимого п.2.5 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення власноручно підписаний уповноваженою особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення.
В протоколі зазначені анкетні дані свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із їх власноручними підписами, що підтверджує присутність вказаних свідків під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. 
Посвідчення водія у ОСОБА_1 було вилучено працівниками поліції та видано тимчасовий дозвіл на керування транспортними засобами, про що свідчить власноручний підпис ОСОБА_1 .
В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 відмовився в порядку ст.63 Конституції України від дачі пояснень по суті правопорушення та від підпису з ознайомленням зі змісту протоколу також відмовився.
До матеріалів справи долучені письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 01.05.2020 року, відповідно до яких ОСОБА_1 01.05.2020 року о 03 год. 55 хв. в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився у встановленому законом порядку проїхати в медичний заклад для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, про що засвідчили своїми власноручними підписами у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №274536.
В матеріалах справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння до КНП «ПНЦ ІФ» від 01.05.2020 року, згідно якого водій ОСОБА_1 мав ознаки наркотичного сп`яніння: зіниці очей не реагували на світло, порушення координації рухів, порушення мови. 
Також, до матеріалів справи долучено копію постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі  серії  ЕАК №2468726 від 01.05.2020 року, у відповідності до якої на ОСОБА_4 було накладено адміністративне стягнення за ч.1 ст.126 КУпАП у виді штрафу в сумі 425 грн. за керування транспортним засобом без чинного страхового поліса.
Апеляційний суд приймає до уваги, що суд першої інстанції безпідставно послався на показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки останні не допитувались у судовому засіданні. 
Разом з тим, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 01.05.2020 року не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення для розгляду справи, оскільки сукупність інших доказів та відеозапис, яким зафіксовані обставини відмови від проходження ОСОБА_1 огляду на стан наркотичного сп`яніння дозволяють повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.
Враховуючи, що ОСОБА_1 та його захисник не наполягали на допиті свідків у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , апеляційний суд вважав що відсутні підстави для виклику вищевказаних свідків для допиту у судовому засіданні апеляційної інстанції. 
Так, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
З вищевказаних відеозаписів, які були досліджені апеляційним судом під час розгляду справи, вбачається, що 01.05.2020 року працівники поліції підійшли до транспортного засобу «Volkswagen Passat» н.з. НОМЕР_1 , оскільки транспортний засіб був припаркований в недозволеному місці. На вимогу працівників поліції водій ОСОБА_1 перепаркував транспортний засіб, після чого працівники поліції попросили водія надати всі необхідні документи для перевірки. В ході спілкування із водієм ОСОБА_1 у працівників поліції виникла підозра, що даний водій перебуває в стані наркотичного сп`яніння. На неодноразові пропозиції працівників поліції проїхати до медичного закладу для проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 категорично відмовлявся. Такі відмова водія була неодноразово зафіксована на відеозаписах з нагрудних камер працівників поліції долучених до матеріалів справи. 
При цьому, зі змісту відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово відмовлявся від пропозиції працівників поліції проїхати до медичного закладу для проходження відповідного огляду на стан наркотичного сп`яніння в присутності свідків. Зі змісту відеозапису вбачається, що працівником поліції було роз`яснено ОСОБА_1 права та обов`язки у відповідності до КУпАП та роз`яснено  про правові наслідки відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі та притягнення  до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130КУпАП. 
Зі змісту доводів апеляційної скарги та пояснень ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції вбачається, що він вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він не керував транспортним засобом, а просто в ньому перебував.
Разом з тим, під час апеляційного розгляду справи, після перегляду відеозаписів з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції,  ОСОБА_1 фактично визнав факт його керування транспортним засобом та на вимогу працівників поліції перепарковував автомобіль після зауважень щодо неналежного паркування транспортного засобу.
При цьому зі змісту відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції ображав їх, нецензурно висловлювався, звинувачував поліцейських  у застосуванні насильства, незаконному обшуку автомобіля, погрожував їм настанням негативних наслідків та стверджував, що останні безпідставно вимагають від нього пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння і своїми діями позбавляють його права на роботу, звертав їх увагу на те, що він постійно вживає лікарські препарати (Таміфлю), відмовився від отримання копію протоколу про адміністративне правопорушення. 
Вказана процесуальна поведінка ОСОБА_1 носила деструктивний характер та була спрямована на можливість уникнути відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення. 
Під час розгляду справи в апеляційній інстанції не було встановлено даних, які б підтверджували доводи ОСОБА_1 щодо неправомірних дій з боку працівників поліції та фальсифікації даних протоколу про адміністративне правопорушення.
Так, з перегляду вищезазначених відеозаписів вбачається, що саме поведінка ОСОБА_1 була такою, що була спрямована на ускладнення виконання працівниками поліції своїх обов`язків. 
Разом з тим, апеляційний суд неодноразово вказував на те, що доводи про неправомірність дій посадових осіб можуть бути ретельно перевірені тільки у разі звернення до відповідних компетентних органів. 
Апеляційний суд вважає, що доводи  ОСОБА_1 про його невинуватість у вчиненні правопорушення є неспроможними, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам та повністю спростовуються сукупністю доказів, які були досліджені судом. 
Зокрема, відеозаписи, з нагрудних камер працівників поліції, які долучені до матеріалів справи, повністю узгоджуються з даними протоколу про адміністративне правопорушення та іншими доказами по справі, які були досліджені судом першої інстанції і на які суд послався в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та свідчать про законність і обґрунтованість  постанови суду першої інстанції. 
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст.17 КУпАП. 
Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не діяв у стані крайньої необхідності, не знаходився у стані необхідної оборони  і не перебував у стані неосудності. 
Під час перевірки доводів апеляції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не було виявлено порушень встановленого законом порядку вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яку затверджено наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 та вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яку затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735.
Зі змісту Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яку затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 вбачається, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними у пункті 1.4 розділу 1 цієї Інструкції, уповноважена особа Державтоінспекції МВС, патрульної служби МВС направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Відповідно до п. 7 Порядку направлення особи  для  огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під  впливом лікарських препаратів,  що знижують її увагу та швидкість реакції, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103 саме поліцейський   забезпечує   проведення   огляду   водія транспортного  засобу  в  закладі  охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, а за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння. 
Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності звинувачується у відмові від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 про те, що виправлення у протоколі про адміністративне правопорушення унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності.
Апеляційний суд також вважає, що суд першої інстанції розглядає справу в межах висунутого обвинувачення і не може його змінити та притягнути обвинуваченого до відповідальності за дії, у вчиненні яких він не обвинувачувався. 
Разом з тим, незначні протиріччя стосовно часу вчинення правопорушення не впливають на суть висунутого обвинувачення і не мають принципового значення, оскільки не стосуються істотних обставин вчиненого правопорушення. 
Що стосується вимог апелянта про необхідність закриття провадження у справі з підстав скасування акту, який встановлював адміністративну відповідальність, то вони не підлягають задоволенню, з огляду на положення ст. 8 КУпАП, якими визначено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Враховуючи те, що ч.1 ст.8 КУпАП  особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Станом на день вчинення правопорушення ОСОБА_1 відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП не була скасована, підстави для закриття провадження з наведених ним мотивів в апеляційній скарзі відсутні.
Посилання апелянта про необхідність закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що в даний час відсутня відповідальність, передбачена ст.130 ч.1 КУпАП, такі дії законодавець відніс до кримінальних проступків і відповідальність за ці дії передбачена ст.286-1 КК України, є безпідставним.
Відповідно до ч.2 ст.58 Конституції України, ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Вказана норма Основного Закону знайшла своє відображення також в ч.2 ст.5 КК України, де зазначено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
У результаті внесення змін до статті 130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, була не скасована, а, навпаки, посилена.
До того ж, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" № 720-IX від 17.06.2020 року, який набрав чинності 03.07.2020 року, до національного законодавства були внесення відповідні зміни, якими фактично була повернута попередня редакція ч.1 ст.130 КУпАП і знову встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. 
З огляду на те, що дія статті 130 КУпАП у редакції, чинній на час вчинення адміністративного правопорушення, є ультраактивною, тобто поширюється на нереалізовані або не припинені на момент втрати відповідним законом чинності правовідносини, а дія Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018 року, який вводив кримінальну відповідальність і більш тяжке покарання за ці ж дії, поширюється лише на нові правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, а також що на час апеляційного розгляду стаття 130 КУпАП знову діє в попередній редакції, за якою щодо ОСОБА_1 і було складено протокол про адміністративне правопорушення, підстави для закриття провадження у справі, передбачені п.6 ст.247 КУпАП, відсутні.
Також безпідставними є доводи апелянта в частині того, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі ст.38 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 правопорушення вчинено 01.05.2020 року. Постановою суду від 25.06.2020 року ОСОБА_1 визнано винним за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення в строк, передбачений ст.38 КУпАП.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду першої інстанції, відповідає матеріалам справи, оскільки факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння та його відмова від проходження огляду на визначення стану сп`яніння в медичному закладі відповідно до встановленого порядку, підтверджується сукупністю доказів, які досліджені судом.
Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого переконання, що своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки, останній, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, відмовився від  проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння. 
Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення обране судом в мінімальних межах ч.1 ст.130 КУпАП відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
За таких обставин, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляції ОСОБА_1 про невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Керуючись ст.294 КУпАП,-
                                                              п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 червня 2020 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                       О.П. Васильєв