ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/21057/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Пащенко К.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  24 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                                                  Безименної Н.В.
суддів                                                                      Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України   про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення, поновлення на роботі,-

в с т а н о в и л а:
Позивач звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просила стягнути з Міністерства юстиції України на її користь 256789,83  грн. середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01.02.2018 по 19.10.2018.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 серпня 2020 року позов задоволено частково, стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 59257,95 грн. середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01.02.2018 по 19.10.2018. В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині визначення суми коштів та прийняти нове, яким стягнути з Міністерства юстиції України на її користь 256789,83 грн. середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції неправомірно проігноровано норми п.10 Порядку №100 та роз`яснення Мінсоцполітики. 
Відповідач також подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій просить його скасувати в частині зайво стягнутої суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, в оскаржуваній частині прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано положення Порядку №100 щодо розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, що призвело до неправильного визначення, у сторону збільшення, остаточної суми середнього заробітку.
Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2018 у адміністративній справі №  826/10854/17 (а.с.11-15) позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Виконуючого обов`язки Державного секретаря, керівник Секретаріату Державного секретаря Міністерства юстиції України Косолапової О.А. про поновлення на роботі задоволено:визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 27.07.2017 №2986/К «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України; стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме з 27.07.2017 по 30.01.2018 в сумі 43367,55  грн; рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України та стягнення з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 6786,53 грн. звернуто до негайного виконання.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2018 у справі №  826/10854/17 змінено в мотивувальній частині щодо підстав задоволення вимог про визнання протиправним та скасування наказу, визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 27.07.2017 №  2986/К «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 » з підстав наведених у даній постанові апеляційного суду, в решті задоволених вимог - рішення Окружного адміністративного суду м.  Києва від 30.01.2018 у справі №826/10854/17 залишено без змін.
Наказом Міністерства юстиції України від 19.10.2018 №  4005/к (а.с.17) на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2018 №  826/10854/17 скасовано наказ Міністерства юстиції України від 27.07.2017 №  2986/к «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби з 31.07.2017.
У зв`язку із затримкою виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2018 у справі №  826/10854/17 в частині поновлення її на роботі, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час затримки виконання рішення та будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин законодавством не передбачено.
За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік; якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч. 7 ст. 235 КЗпП України).
Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Згідно з ч. 1 ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.
Пунктом 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; виконуються негайно.
Відповідно до ч. 2 ст. 257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
Беручи до уваги, що відповідачем допущено затримку виконання судового рішення про поновлення позивача на роботі, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час такої затримки, що тривала з 01.02.2018 по 19.10.2018.
Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
За приписами абз. 3 п. 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абз. п. 4 цього Порядку.
Згідно з п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
У відповідності до п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Відповідно до п. 10 Порядку № 100, зокрема у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у п.п. 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).
Відтак, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу обрахуванню підлягає сума заробітку за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати.
Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2018 та постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018 у справі № 826/10854/17 встановлено, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два повних робочих місяці становить 331,05 грн., при цьому середньомісячна становить 6786,53 грн.
Тривалість періоду затримки відповідачем виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі з 01.02.2018 по 19.10.2018 включно складає 179 робочих днів.
Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, зазначивши, що розмір середнього заробітку за час затримки відповідачем виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі становить 331,05 грн. х 179 робочих днів = 59257,95 грн.
Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини щодо розміру середньоденного заробітку позивача встановлені судовим рішенням у справі № 826/10854/17, яке набрало законної сили 15.05.2018, а тому є преюдиційними в силу ст.78 КАС України та учасниками справи вказані обставини не спростовані.
При цьому, чинне законодавство, зокрема постанова Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, не містить жодних положень щодо можливості розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням майбутнього підвищення заробітної плати за відповідною посадою, з якої було звільнено працівника, а передбачає здійснення відповідного розрахунку виключно з урахуванням розміру заробітної плати за 2 місяці, що передували події звільнення.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати є безпідставним, оскільки він підлягає застосуванню при збереженні за працівником середнього заробітку, а не під час обчислення розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на роз`яснення у листі Мінсоцполітики від 27.10.2016 №1491/13/8416 «Щодо розрахунку середньої зарплати» колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначене роз`яснення не є нормативно-правовими актом та не може нівелювати норми чинного законодавства.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі, що при визначенні середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі слід враховувати різницю в заробітку за новим місцем роботи, вихідної допомоги та допомоги по безробіттю, якщо такі обставини мали місце, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки законодавством не передбачено будь-яких підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу за певних обставин (отримання вихідної допомоги по безробіттю, отримання заробітної плати за новим місцем роботи, допомога по тимчасовій працездатності, середній заробіток на період влаштування та ін.).
Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16 та у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2020 року у справі №815/5976/14.
При цьому, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, всупереч ч.2 ст.77 КАС України не надав суду доказів щодо працевлаштування позивача в період затримки виконання судового рішення про поновлення її на роботі.
З огляду на викладені обставини за результатами розгляду апеляційних скарг, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 59257,95 грн. середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01.02.2018 по 19.10.2018.
Інші доводи скаржників, викладені в апеляційних скаргах, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянтів не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 серпня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.
Текст постанови виготовлено 24 грудня 2020 року.

Головуючий суддя                                                                                Н.В.Безименна
Судді                                                                                                    Л.В.Бєлова
                                                                                                              А.Ю.Кучма