Постанова
Іменем України
 
12 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 534/1341/17
провадження № 61-6115св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - приватне акціонерне товариства «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області у складі судді Крикливого В. В. від 12 жовтня 2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду у складі колегії суддів: Кузнєцової О. Ю.,                         Бондаревської С. М., Кривчун Т. О., від 28 січня 2019 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «ПГЗК») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
В обґрунтування позову вказав, що з 13 жовтня 2015 року він працював електрогазозварником на ПрАТ «ПГЗК». Протягом 20-21 липня 2017 року йому було оголошено 4 догани, які він вважає безпідставними. 26 липня               2017 року його було звільнено із займаної посади у зв`язку із систематичним невиконанням обов`язків, покладених на нього трудовим договором. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки будь-яких дисциплінарних проступків не вчиняв.
За таких обставин позивач просив визнати незаконним наказ № 606к                            від 26 липня 2018 року про його звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП України, поновити його на посаді електрогазозварника 4 розряду ливарно-механічного цеху ПрАТ «ПГЗК» та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.
 
Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень
 
Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 12 жовтня 2018 року, залишеним без змін  постановою Полтавського апеляційного суду від 28 січня 2019 року, у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
Судові рішення мотивовані тим, що звільнення ОСОБА_1 за систематичне невиконання обов`язків, покладених трудовим договором на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України, відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства, оскільки до позивача п`ять разів застосовувалися дисциплінарні стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни.
Накази про притягнення його до відповідальності позивачем у передбаченому законом порядку не оспорювались, вимоги щодо їх скасування ним не заявлялися.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У касаційній скарзі, поданій у березні 2019 року до Верховного Суду,                      ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та  направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.  
 
Касаційна скарга мотивована тим, що роботодавець створив позивачу як працівнику неналежні умови праці, в тому числі надавши несправне обладнання для роботи, наслідком чого стала відмова останнього у виконанні роботи, передбаченої трудовими обов`язками, та безпідставне, на його переконання, притягнення до дисциплінарної відповідальності. Надані відповідачем докази на підтвердженні справності вказаного обладнання (акти від 13 та 21 липня 2017 року) є неналежними, оскільки складені неповноважними особами та без ідентифікуючих ознак цього обладнання, а тому відсутня вина працівника у порушенні трудової дисципліни, а отже і підстави для оголошення йому доган за її порушення. Разом із тим суди не врахували, що усунення несправностей обладнання не входить до кола обов'язків електрогазозварника. Встановивши факт відсутності працівника на робочому місці, працедавець (відповідач) не надав доказів закріплення конкретного робочого місця за позивачем. Позивача звільнили у зв`язку із встановлення ним фактів розкрадання майна на підприємстві та незначні формальні порушення правил внутрішнього трудового розпорядку. При цьому суди не встановили дійсні причини звільнення позивача, обмежившись формальним дослідженням підстав звільнення.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від  26 березня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 травня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Наказом (розпорядженням) № 436к від 12 жовтня 2015 року ОСОБА_1 прийнято на посаду електрогазозварника 5 розряду колони № 5 з утримання внутрішньокар`єрних доріг гірничотранспортного цеху ПрАТ «ПГЗК» (а.с. 66, т.1). Наказом (розпорядженням) № 570к від 17 травня 2017 року               ОСОБА_1 було переведено на посаду електрогазозварника відділення металоконструкцій ливарно-механічного цеху (далі - ЛМЦ) дільниці «Блок ремонтних майстерень» ПрАТ «ПГЗК» (далі - БРМ) (а.с. 68, т.1).
 
Відповідно до письмових пояснень слюсаря-електрика ОСОБА_2 , слюсаря-електрика ОСОБА_3 та доповідної записки майстра з ремонту обладнання ЛМЦ ОСОБА_4 , 11 липня 2017 року електрогазозварник ОСОБА_1 не виконав змінне завдання посилаючись на несправність зварювального апарата «Потон БП-607», проте при перевірці працездатності апарата, виявлено, що деформація зварювальної проволоки була обумовлена порушенням технології зварки, допущеними ОСОБА_1 . Будь-яких нарікань до роботи згаданого зварювального апарату від інших працівників, які використовували його в іншу зміну, не надходило (а.с. 180 - 182, т.1).
 
Справність  вказаного зварювального апарату «Потон БП-607» підтверджено актом від 12 липня 2017 року, складеного працівниками ЛМЦ, та актом                    від 13 липня 2017 року, складеного представниками лабораторії зварки ремонтно-сервісного цеху (а.с. 187, 188, т.1).
 
Відповідно до акту від 11 липня 2017 електрогазозварник ОСОБА_1 не виконав наряд за цей день та від підписання цього акту відмовився (а.с. 185, т.1).
 
Із змісту письмових пояснень майстра з ремонту обладнання ОСОБА_4 , начальника дільниці ОСОБА_5 , комірника ОСОБА_6 , токаря                         ОСОБА_7 , акту від 14 липня 2017 року вбачається, що 13 липня                          2017 року електрогазозварник ОСОБА_1 відмовився розписуватися в журналі нарядів та став вимагати переведення його на не неповний робочий день, а після отримання відмови, став лаятись, хапати начальника дільниці           ОСОБА_5 за руки і не заспокоювався навіть коли прибули представники охорони. Змінне завдання на цей день він не виконав (а.с.189-199, т.1).
 
Відповідно до акту від 14 липня 2017 року електрогазозварник ОСОБА_1                     13 липня 2017 о 13 год. 12 хв. самовільно без письмового дозволу покинув територію дільниці БРМ та до кінця зміни не повернувся. Надати письмові пояснення відмовився (а.с. 200, т.1).
 
Згідно із доповідною запискою майстра з ремонту обладнання ОСОБА_4 від 17 липня 2017 року  електрогазозварник ОСОБА_1 у цей день був відсутній на робочому місці з 7 год. 30 хв. по 10 год. 33 хв. З письмових пояснень ОСОБА_1 убачається, що він вчасно не прибув на роботу, так як проспав (а.с. 202, 203, т.1).
 
Відповідно до акту від 18 липня 2017 року, складеного майстром з ремонту обладнання ОСОБА_4 , електриком ОСОБА_8 , слюсарем-електриком ОСОБА_3 у результаті недотримання електрогазозварником ОСОБА_1 технології зварки 18 липня                            2017 вийшов з ладу зварювальний апарат (а.с. 204, т. 1). У письмових поясненнях ОСОБА_1 свою вину у недотриманні технології зварки заперечував (а.с. 205, т.1).
Згідно із доповідною запискою майстра з ремонту обладнання ОСОБА_4 від 20 липня 2017 року електрогазозварник ОСОБА_1 протягом зміни                 20 липня 2017 року не приступив до виконання змінного завдання, після закінчення зміни робоче місце не прибрав (а.с. 209, т.1).
 
Відповідно до акту від 21 липня 2017 року, складеного комісією у складі: начальника відділу кадрів Перовського В. І., фахівця відділу кадрів Валкового С. О. та майстра з ремонту обладнання ОСОБА_4 про те, що                   21 липня 2017 о 10 год. 49 хв. зазначені особи прийшли на робоче місце електрогазозварника ОСОБА_1 з метою з`ясування всіх обставин за скаргою останнього на незабезпечення його справним обладнанням. ОСОБА_1 на робочому місці був відсутній. О 10 год. 52 хв. встановлено, що ОСОБА_1 лежить (відпочиває) на лавці під деревом, в районі зелених насаджень БРМ. Після його виявлення у такому положенні ОСОБА_1 продовжував відпочивати (а. с.128-130, т.2). Комісією із залученням електрогазозварника ОСОБА_10 було перевірено працездатність зварювального апарату, на якому виконував змінне завдання ОСОБА_1 , в результаті чого було встановлено, що апарат знаходиться у справному стані та готовий до використання (а.с. 212, т.1).
 
Згідно із схемою № 5 пішохідного переміщення робітників по дільниці БРМ та план-схеми дільниці БРМ 21 липня 2017 року електрогазозварника                   ОСОБА_1 було виявлено в горизонтальному положенні за межами будівлі БРМ на відстані 57 метрів від його робочого місця (а.с. 99, 100, т.2).
 
Відповідно до акту від 21 липня 2017 року, доповідної записки майстра по ремонту обладнання ОСОБА_4 від 21 липня 2017 року, запису в книзі нарядів за 21 липня 2017 року, ОСОБА_1 отримав наряд на проведення робіт по наплавленню барабанів у кількості 1 шт., про що поставив підпис у книзі нарядів. Станом на кінець зміни наряд по наплавленню барабанів виконано не було, а робоче місце не прибрано. Такими діями ОСОБА_1 допустив порушення підпункту 3.1 (а, б) «Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників ПрАТ «Полтавський ГЗК» та пункту 4.8 Інструкції з охорони праці для електрогазозварювальника № 39.06-17, з якою він був ознайомлений 29 травня 2017 року.
 
Згідно із витягом з книги нарядів за 21 липня 2017 року в графі навпроти прізвища ОСОБА_1 міститься  запис про найменування та об`єм робіт та відмітка про їх невиконання (а.с. 223, т.1).
 
Доповідною запискою майстра з ремонту обладнання ОСОБА_4 встановлено, що 21 липня 2017 року ОСОБА_1 не виконав змінне завдання на проведення робіт по наплавці барабанів. По закінченню виробничої зміни ОСОБА_1 свого робочого місця не прибрав (а.с. 224, т.1).
 
Відповідно до акту від 21 липня 2017 року, у цей день о 16 год. 00 хв., електрогазозварник ОСОБА_1 відмовився від подання письмових пояснень з приводу невиконання змінного завдання та не прибирання свого робочого місця (а.с. 225, т.1). Аналогічний акт було складеного 24 липня                       2017 року (а. с. 226, т.1).
 
У службовій записки від 24 липня 2017 року начальник ЛМЦ ОСОБА_11 повідомила керівництво про те, що 21 липня 2017 року в зміну з 7 год. 30 хв. до 16 год. 00 хв. електрогазозварник ОСОБА_1 не виконав отриманий ним наряд, чим порушив підпункт 3.1 (а, б) «Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників ПрАТ «Полтавській ГЗК» та підпункт 4.8. Інструкції з охорони праці для електрогазозварника № 39.06-17, що полягало у недотримані дисципліни праці, а саме: невикористання всього робочого часу для продуктивної праці, невиконанні роботи відповідно до наряду, неутриманні свого робочого місця в чистоті та порядку (а.с. 227, т.1).
 
Наказом № 28 від 14 липня 2017 року «Про застосування дисциплінарного стягнення та депреміювання» по ливарно-механічному цеху ПрАТ «ПГЗК» ОСОБА_1 оголошено догану. З наказом ОСОБА_1 ознайомлений                         17 липня 2017 року, що підтверджується його підписом на наказі.
 
Наказом № 30 від 20 липня 2017 року ОСОБА_1 оголошено догану за порушення підпунктів 3.1 (а,г,д,з), 5.3 «Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників ПрАТ «ПГЗК», та підпунктів 4.8., 4.10. Інструкції з охорони праці для електрогазозварника № 39.06-17, у зв`язку із недотриманням 05 липня 2017 року дисципліни праці, невиконанням вимог нормативних актів з охорони праці, а саме: невикористання всього робочого часу для продуктивної праці, відсутності на робочому місці без письмової згоди свого безпосереднього керівника, залишенні робочого місця по закінченню робочого дня без розпису в книзі нарядів, неутриманні свого робочого місця в чистоті та порядку (а.с. 84, т.1).
 
Наказом № 31 від 20 липня 2017 року ОСОБА_1 оголошено догану за порушення 05 липня 2017 року вимог підпункту 3.1 (а,г,д) «Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників ПрАТ «ПГЗК» та підпунктів 1.9.1, 1.9.4 Інструкції з охорони праці для електрогазозварника № 39.06-17, що виразилося в недотриманні дисципліни праці, в невикористанні вимог нормативних актів з охорони праці, недотриманні правил особистої безпеки, а саме: знаходженні в зоні роботи вантажно-підіймальних машин без спецодягу, а саме: без куртки та каски (а.с.108, т.1).
 
Наказом № 32 від 21 липня 2017 року за порушення 10 липня 2017 року вимог підпункту 3.1 (а,б), підпункту 5.3 «Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників ПрАТ «Полтавський ГЗК», що виразилося в недотриманні дисципліни праці, а саме: невикористанні всього робочого часу для продуктивної праці, невиконанні роботи відповідно до наряду, відсутності на робочому місці без отримання письмової згоди свого безпосереднього керівника ОСОБА_1 оголошено догану (а.с.112, т.1).
 
Наказом № 33 від 21 липня 2017 року за порушення 07 липня 2017 року вимог підпункту 3.1 (а,г,д,з), підпунктів 5.2, 5.3 «Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників ПрАТ «Полтавський ГЗК», що виразилося у недотриманні дисципліни праці, в невиконанні вимог нормативних актів з охорони праці, а саме: невикористанні всього робочого часу для продуктивної праці, відсутності на робочому місці без отримання письмової згоди свого безпосереднього керівника, залишенні робочого місця по закінченню робочого дня без розпису в книзі нарядів, неутриманні свого робочого місця в чистоті та порядку, та на підставі підпунктів 7.1, 7.2 «Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників ПрАТ «Полтавський ГЗК» електрогазозварнику ОСОБА_1 оголошено догану (а.с.121, т.1).
 
У зв`язку із цим 24 липня 2017 року в.о. директора з управління персоналом та побутом Перовський В. І. звернувся до профспілкового комітету                              ВАТ «Полтавський ГЗК» з приводу надання згоди на звільнення                                ОСОБА_1 за систематичне порушення трудової дисципліни (а.с. 230, т.1).
 
Звернення було розглянуто на засіданні профспілкового комітету 25 липня 2017 року в присутності ОСОБА_1 та було прийнято рішення про надання згоди на звільнення останнього (а.с. 233, т.1).
 
Наказом (розпорядженням) № 606к від 26 липня 2017 року «Про припинення трудового договору (контракту)» ОСОБА_1 звільнено з посади електрогазозварника 4 розряду ливарно-механічного цеху дільниці «Блок ремонтних майстерень» ПрАТ «ПГЗК» за систематичне невиконання обов`язків, покладених трудовим договором на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України (а.с. 4, т.1).

 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
 
Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
 
Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
 
Згідно пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями), за передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).
 
У пункті 22 вищевказаної постанови роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
 
Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.
 
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що відповідач мав передбачені законодавством підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни та її звільнення позивача за пунктом 3 статті  40 КЗпП України за систематичне невиконання ним без поважних причин покладених на нього обов`язків, оскільки він раніше правомірно притягувався до дисциплінарної відповідальності.
 
Цей висновок суду є правильним.
 
Відповідно до пункту 3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників ПрАТ «Полтавський ГЗК» працівники зобов`язані працювати чесно та добросовісно, своєчасно та точно виконувати накази (розпорядження адміністрації, використовувати весь робочий час для продуктивної праці, утримуватись від дій, які заважають іншим працівникам виконувати їх трудові обов`язки; підвищувати продуктивність праці, своєчасно та якісно виконувати роботи відповідно до нарядів та завдань, добиватись перевиконання цих норм; поліпшувати якість роботи та продукції, яка випускається, не допускати недоліків та браку в роботі, дотримуватися технологічної дисципліни; знати та виконувати вимоги нормативних актів з охорони праці, техніки безпеки, тощо, працювати у виданому спецодязі, використовувати необхідні засоби індивідуального захисту. 
 
Згідно із пунктами 5.1, 5.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників ПрАТ «Полтавський ГЗК» робочий час - це час, протягом якого працівник зобов`язаний продуктивно працювати відповідно до трудового договору та законодавства про працю. Час початку, закінчення роботи та перерви для відпочинку та харчування визначається графіком змінності, затвердженим керівником структурного підрозділу.
 
Відповідно до пунктів 1.3.1, 4.8 Інструкції з охорони праці для електрогазозварника № 39.06-17 робоче місце електрогазозварника в підрозділах цеху може бути як постійне, так і тимчасове і визначається на кожен вид робіт, згідно із виданим завданням. Після закінчення робіт електрогазозварник зобов'язаний привести робоче місце в порядок.
 
Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції виходив з того, що до позивача за період роботи до звільнення неодноразово застосовувались заходи дисциплінарного стягнення, що свідчить про систематичне  невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку та наявність підстав для звільнення за пунктом третім  частини першої статті 40 КЗпП України.
 
Так, матеріалами справи підтверджено, що до звільнення ОСОБА_1 з посади електрогазозварника 4 розряду ПрАТ «ПГЗК» за систематичне невиконання обов`язків, покладених трудовим договором, на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України до нього п`ять разів застосовувалися дисциплінарні стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни, а саме відповідно до наказу № 28 від 14 липня 2017 року, наказу № 30 від 20 липня 2017 року, наказу № 31 від 20 липня 2017 року, наказу № 32 від 21 липня                2017 року та наказу № 33 від 21 липня 2017 року.
 
Разом із тим, зазначені накази позивачем у передбаченому законом порядку не оскаржувалися, вимоги щодо їх скасування ним не заявлялися.
 
Так, судом були встановлені обставини, які свідчать про повторне порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 , що підтверджується актами                                 від 21 липня 2017 року та від 24 липня 2017 року, доповідною запискою майстра по ремонту обладнання ОСОБА_4 від 21 липня 2017 року, записом в книзі нарядів за 21 липня 2017 року, які були додані до наказу про його звільнення та з якими ознайомився позивач. 
 
Вказаними доказами підтверджується порушення працівником підпунктів 3.1 (а, б) Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників                              ПрАТ «Полтавський ГЗК» та пункту 4.8 Інструкції з охорони праці для електрогазозварника № 39.06-17.
 
При цьому під час розгляду у справи у суді апеляційної інстанції, а також у касаційній скарзі ОСОБА_1 визнавав факти вчинених ним дисциплінарних порушень, проте вважав їх незначними та такими, що допущені з поважних причин, а саме через несправність обладнання.
 
Разом із тим, матеріали справи містять надані відповідачем належні та допустимі докази того, що вказане обладнання є справним.
 
Доводи касаційної скарги про неналежність цих доказів є безпідставними та необґрунтованими.
 
Крім того, суд касаційної інстанції в силу вимог статті 400 ЦПК України позбавлений можливості встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Крім того, мотивуючи касаційну скаргу та зазначаючи причиною свого звільнення фактичне встановлення ним фактів розкрадання майна на підприємстві, позивач у передбаченому статтею 81 ЦПК України порядку не надав відповідних доказів на підтвердження цих обставин.
 
Не ґрунтуються на матеріалах та обставинах справи також аргументи касаційної скарги про те, що роботодавець не визначив робоче місце позивача, а тому не міг зафіксувати його відсутність на робочому місці, оскільки відповідно до пунктів 1.3.1, 4.8 Інструкції з охорони праці для електрогазозварника № 39.06-17 робоче місце електрогазозварника в підрозділах цеху може бути як постійне, так і тимчасове і визначається на кожен вид робіт, згідно із виданим завданням.
 
Таким чином доводи касаційної скарги про порушення судами норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.
 
Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.
 
Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою.
 
Із урахуванням того, що інші доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судами обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків судів обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу   ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 12 жовтня 2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 28 січня                         2019 року  - без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
                                                                                                           
О. М. Осіян 
                                                                                                        
Н. Ю. Сакара