П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 грудня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/3999/20	
                                                                                                                         
                                                                                                                               Головуючий в І інстанції: Корой С.М.
                                                                                       Дата та місце ухвалення рішення: 07.09.2020 р. м. Одеса
          
                  П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

                                                 судді-доповідача – Шеметенко Л.П.
                                                                   судді – Стас Л.В.
                                                                   судді – Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області», Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (далі - відповідач-1), Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області» (далі - відповідач-2), Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач-3), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач-4), в якому, з урахуванням уточнень, позивач просив: 
1) визнати бездіяльність Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області» та Міністерства внутрішніх справ України щодо не зарахування періоду проходження служби (час вимушеного прогулу) з 01.05.2014 року по 12.03.2018 року по посаді начальника УБОЗ ГУМВС України в Одеській області до вислуги років для призначення пенсії відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», залишення заяви позивача на призначення пенсії з 13.03.2018 року та доданих до неї документів без реалізації протиправною;
2) зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Державну установу «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області», Міністерство внутрішніх справ України, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати у вислугу років позивача для визначення права та розміру пенсії за вислугою років відповідно до Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» період з 01.05.2014 року по 12.03.2018 року по посаді начальника УБОЗ ГУМВС України в Одеській області та визначити загальну вислугу років для призначення пенсії в календарному обчисленні 23 роки 08 місяців 12 днів, у пільговому обчисленні 32 роки 11 місяців 10 днів;
3) зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області виготовити та направити до уповноважених органів довідку про грошове забезпечення з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення), премії, та грошовий атестат позивача з 01.03.2016 року по лютий 2018 року включно (за останні 24 місяці) виходячи з сум окладів, надбавок, премій, які сплачені за цей період, як компенсація за час вимушеного прогулу;
4) зобов`язати Державну установу «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області» та Міністерство внутрішніх справ України прийняти заяву позивача про призначення пенсії з 13.03.2018 року, оформити та надіслати до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області подання (за встановленою формою) про призначення пенсії, та документи про призначення позивачу пенсії за посадою начальника УБОЗ ГУМВС України в Одеській області з урахуванням вислуги в календарному обчисленні 23 роки 08 місяців 12 днів, у пільговому обчисленні 32 роки 11 місяців 10 днів, із зазначенням основних та додаткових видів грошового забезпечення у таких розмірах: посадового окладу - 1450 грн., окладу за спеціальним званням полковник міліції - 135 грн., надбавки за вислугу років (35%) - 554,75 грн., надбавки за виконання особливо важливих завдань (50%) - 1069,88 грн., надбавки за роботу в умовах режимних обмежень (15%) - 217,5 грн., надбавка за службу в спецпідрозділах по боротьбі з організованою злочинністю (50%) - 725 грн., премії (367,2%) - 5323,89 грн.
5) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплачувати пенсію позивачу з 13.03.2018 року за посадою начальника УБОЗ ГУМВС України в Одеській області з вислугою в календарному обчисленні 23 роки 08 місяців 12 днів, у пільговому обчисленні 32 роки 11 місяців 10 днів, із зазначенням основних та додаткових видів грошового забезпечення у таких розмірах: посадового окладу - 1450 грн., окладу за спеціальним званням полковник міліції - 135 грн., надбавки за вислугу років (35%) - 554,75 грн., надбавки за виконання особливо важливих завдань (50%) - 1069,88 грн., надбавки за роботу в умовах режимних обмежень (15%) - 217,5 грн., надбавка за службу в спецпідрозділах по боротьбі з організованою злочинністю (50%) - 725 грн. та премії (367,2%) - 5323,89 грн., на підставі документів надісланих Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області» та Міністерства внутрішніх справ України.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року позов задоволено частково. Визнано бездіяльність Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області» щодо не зарахування періоду проходження служби (час вимушеного прогулу) з 01.05.2014 по 12.03.2018 по посаді начальника УБОЗ ГУМВС України в Одеській області до вислуги років для призначення пенсії відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», залишенні заяви позивача на призначення пенсії з 13.03.2018 та доданих до неї документів без реалізації - протиправною. Зобов`язано ГУМВС України в Одеській області, ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області», Міністерство внутрішніх справ України, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати у вислугу років позивача для визначення права та розміру пенсії за вислугою років відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» період з 01.05.2014 по 12.03.2018 по посаді начальника УБОЗ ГУМВС України в Одеській області та визначити загальну вислугу років для призначення пенсії в календарному обчисленні 23 роки 08 місяців 12 днів, у пільговому обчисленні 32 роки 11 місяців 10 днів. Зобов`язати ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області» та Міністерство внутрішніх справ України прийняти заяву позивача про призначення пенсії з 13.03.2018, оформити та надіслати до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області подання (за встановленою формою) про призначення пенсії, та документи про призначення позивачу за посадою начальника УБОЗ ГУМВС України в Одеській області з урахуванням вислуги в календарному обчисленні 23 роки 08 місяців 12 днів, у пільговому обчисленні 32 роки 11 місяців 10 днів, із зазначенням основних та додаткових видів грошового забезпечення. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплачувати пенсію позивачу з 13.03.2018 року за посадою начальника УБОЗ ГУМВС України в Одеській області з вислугою в календарному обчисленні 23 роки 08 місяців 12 днів, у пільговому обчисленні 32 роки 11 місяців 10 днів, із зазначенням основних та додаткових видів грошового забезпечення. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушення норм матеріального та процесуального права.
Також, не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачі - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати вказане судове рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове у цій частині про відмову у задоволенні позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушення норм матеріального права.
Крім того, позивачем та Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області подані відзиви на апеляційні скарги, в яких останні просять задовольнити заявлені ними вимоги. 
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків. 
Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ починаючи з 30.12.1996 р., та, зокрема, відповідно до наказу ГУМВС України в Одеській області від 07.07.2011 року № 318 о/с на посаді начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Одеській області.
04.05.2014 року ГУМВС України в Одеській області винесено наказ № 268 о/с, яким позивача звільнено з посади начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Одеській області та зараховано в розпорядження ГУМВС України в Одеській області за посадою начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління МВС України в Одеській області з 04 травня 2014 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі № 815/2812/14 від 16 серпня 2017 року, яке набрало законної сили 14.11.2017 року, задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 , визнано протиправним наказ ГУМВС України в Одеській області № 268о/с від 04.05.2014 року в частині звільнення та зарахування в розпорядження ГУМВС України в Одеській області полковника міліції ОСОБА_1 .
Згідно наказів МВС України від 30.05.2014 року №№ 500, 978о/с та ГУМВС України в Одеській області від 26.06.2014 року № 416 о/с позивача, начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Одеській області, звільнено у запас Збройних Сил України за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ 26.06.2014 року.
У наказі ГУМВС України в Одеській області від 26.06.2014 року № 416 о/с зазначено, що вислуга років на день звільнення позивача у календарному обчисленні складає 19 років 11 місяців 26 днів, у пільговому обчисленні - 26 років 09 місяців 25 днів.
Згідно наказу ГУМВС України в Одеській області від 18.08.2014 року № 567 о/с позивача, начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Одеській області, визнано звільненим у запас Збройних Сил України за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ 04 червня 2014 року з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні 19 років 11 місяців 04 дні, у пільговому обчисленні - 28 років 07 місяців 21 день.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2016 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 19 грудня 2019 року, по справі                           № 815/4070/14:
- задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 ;
- визнано протиправним та скасовано пункт 3 наказу Міністерства внутрішніх справ України № 500 від 30 травня 2014 року щодо звільнення полковника міліції ОСОБА_1 , начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Одеській області, з органів внутрішніх справ;
- визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України № 978 о/с від 30 травня 2014 року щодо звільнення полковника міліції ОСОБА_1 , начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Одеській області, з органів внутрішніх справ;
- визнано протиправними та скасовано накази ГУМВС України в Одеській області № 416 о/с від 26.06.2014 року та 567 о/с від 18 серпня 2014 року щодо звільнення зі служби полковника міліції ОСОБА_1 , начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Одеській області.
- зобов`язано ліквідаційну комісію ГУМВС України в Одеській області з 05 червня 2014 поновити ОСОБА_1 на посаді, рівнозначній посаді начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Одеській області та з урахуванням спеціального звання, вимог до освітньо-кваліфікаційного рівня, напрямку підготовки (спеціальності), досвіду практичної роботи, рівня професійної компетентності;
- стягнуто з ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 01 травня 2014 по 09 червня 2016;
- стягнуто з ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди - 80000 грн.
Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2016 року по справі № 815/4070/14 внесено виправлення в резолютивну частину постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2016 року: в абзаці 8 зазначено замість «з 05 червня 2014 року» читати «з 03 липня 2014 року» у відповідному відмінку; абзац 9 викладено наступним чином: «Стягнути з ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення з 01 травня 2014 року по 03 липня 2014 року та грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 03 липня 2014 по 09 червня 2016 року, загалом 241456,76 грн.» у відповідному відмінку.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2020 року по справі               № 815/4070/14 виправлено, допущену в абзацах 9, 10 резолютивної частини постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2016 року, описку в частині назви юридичної особи, зазначивши замість Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області - Головне управління МВС України в Одеській області; викладено абзаци 9 і 10 резолютивної частини постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління МВС України в Одеській області, Національній поліції України, Головного управління Національної поліції України в Одеській області, Державної казначейської служби України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди в наступній редакції: «Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 01 травня 2014 року по 09 червня 2016 року. Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 80000 грн.».
На виконання вищевказаної постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.06.2016 року по справі № 815/4070/14 ГУМВС України в Одеській області виданий наказ від 26.10.2016 року № 87 о/с, яким скасовано пункти наказів ГУМВС України в Одеській області від 26.06.2015 року № 416 о/с та від 18.08.2014 № 567 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ полковника міліції ОСОБА_1 , начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Одеській області, з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.
Наказом ГУМВС України в Одеській області від 26.10.2016 року № 88 о/с визнано звільненим з 06 листопада 2015 року в запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) полковника міліції ОСОБА_1 , начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Одеській області з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні 21 рік 04 місяці 06 днів, у пільговому обчисленні - 30 років 09 місяців 09 днів, виплативши грошову компенсацію за 37 діб невикористаної чергової відпустки за період роботи з 01 січня 2015 року по день звільнення.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.02.2018 року по справі № 815/4054/17:
- позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУМВС України в Одеській області задоволено частково;
- визнано протиправним та скасовано наказ ГУМВС України в Одеській області № 88 о/с від 26 жовтня 2016 року в частині звільнення зі служби в запас начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС в Одеській області полковника міліції ОСОБА_1 ;
- поновлено полковника міліції ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Одеській області;
- стягнуто з ГУМВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 149712 гривень 32 коп. з відрахуванням з цієї суми обов`язкових платежів;
- в іншій частині позовних вимог відмовлено.
12.03.2018 року ГУМВС України в Одеській області, на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.02.2018 року у справі № 815/4054/17, прийнято наказ № 7 о/с, яким скасовано наказ ГУМВС України в Одеській області від 26.10.2016 року             № 88 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ полковника міліції ОСОБА_1 , начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Одеській області та поновлено його на службі в органах внутрішніх справи на посаді начальника по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Одеській області, відрахувавши з грошового забезпечення компенсацію за 37 діб невикористаної чергової відпустки за 2015 рік.
Вказаним наказом вирішено сплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 149712,32 грн. з відрахуванням з цієї суми обов`язкових платежів.
02.07.2018 року Одеським апеляційним адміністративним судом у справі № 815/4054/17 винесено ухвалу, якою встановлено наступний спосіб та порядок виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2018 року по справі                             № 815/4054/17, а саме:
- поновити полковника міліції ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Одеській області з 27 жовтня 2016 року та зарахувати до його трудового стажу (вислуги років) весь період вимушеного прогулу з 27 жовтня 2016 року по 12 березня 2018 року.
- стягнути з ГУМВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 149712 гривень 32 коп. за період з 27 жовтня 2016 року по 15 лютого 2018 року, а також за період з 16 лютого 2018 року по 12 березня 2018 року, виходячи з середньоденного заробітку в розмірі 456,44 грн., з відрахуванням з сум виплат до відповідних бюджетів та фондів наступних обов`язкових платежів: податок з доходів фізичних осіб та військового збору у встановлених законодавством розмірах.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2019 року по справі               № 815/4054/17 задоволено заяву про зміну чи встановлення способу, порядку і строку виконання судового рішення визначеного ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2018 року та стягнуто з Головного управління МВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 11411 гривень за період з 16 лютого 2018 року по 12 березня 2018 року, виходячи з середньоденного заробітку в розмірі 456,44 грн., з відрахуванням з сум виплат до відповідних бюджетів та фондів наступних обов`язкових платежів: податок з доходів фізичних осіб та військового збору у встановлених законодавством розмірах.
Відповідно до наказу ГУМВС України в Одеській області від 12.03.2018 року № 8 о/с позивача згідно з пп. 10, 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено 12.03.2018 року у запас Збройних Сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів). 
У вказаному наказі зазначено, що вислуга років на день звільнення складає:
- у календарному обчисленні для виплати надбавки за вислугу років - 23 роки 8 місяців та 12 днів;
- для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби 23 роки 08 місяців 12 днів;
- на пільгових умовах (без урахування календарної вислуги) - 09 років 02 місяці 28 днів;
- усього для призначення пенсії - 32 роки 11 місяців 10 днів.
Судом першої інстанції встановлено, що 28 березня 2019 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом (справа № 420/1844/19) до ГУМВС України в Одеській області, в якому (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 02.07.2019 року), просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невидачі трудової книжки, несплати грошового забезпечення за період з 10.06.2016 року по 26.10.2016 року, нездійснення індексації грошового забезпечення з 01.01.2014 року, несплати компенсації за невикористані відпустки, несплати у повному обсязі одноразової грошової допомоги при звільненні, не проведенні остаточного розрахунку в день звільнення з позивачем; стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з грошового забезпечення за період з 10.06.2016 року по 26.10.2016 року у розмірі 50 272,61 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток - індексоване грошове забезпечення за час затримки з 13.03.2018 року по 04.07.2019 року у розмірі 199672,36 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за невикористанні дні відпусток: 2014 рік - 15466,36 грн., 2015 рік - 16666,76 грн., 2016 рік - 17409,5 грн., 2017 рік - 18383,52 грн., 2018 рік - 16605,62 грн., 2019 рік - 9584,88 грн., а разом 94116,63 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з індексації грошового забезпечення з 01.01.2014 року по 12.03.2018 року у розмірі 81668,88 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 53148,38 грн.; зобов`язати відповідача внести зміни до наказу №8 о/с від 12.03.2018 року та вважати позивача звільненим з органів внутрішніх справ з моменту винесення судового рішення (04.07.2019 року) з вислугою років 25 років 4 дня у пільговому обчисленні та для призначення пенсії 34 роки 3 місяці 2 дні.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року по справі № 420/1844/19 адміністративний позов ОСОБА_1 був задоволений частково; стягнуто з ГУМВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 заборгованість з грошового забезпечення за період з 10.06.2016 року по 26.10.2016 року; в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено; в задоволенні клопотання позивача про постановлення окремої ухвали - відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2020 року по справі № 420/1844/19 судом постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року - змінено, виклавши абзац другий її резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути з ГУМВС України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 заборгованість з грошового забезпечення за період з 10.06.2016 року по 26.10.2016 року у розмірі 43361,80 грн. (сорок три тисячі триста шістдесят одна грн. 80 коп.) з урахуванням податків та обов`язкових платежів. В іншій частині постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року залишено без змін.
Згідно платіжних доручень № 26 від 15.06.2020 року та № 34 від 24.06.2020 року, на виконання рішення суду по справі № 420/1844/19, позивачу було сплачено 43361,80 грн. та 9636,60 грн. відповідно.
Зазначені обставини встановлені рішеннями судів, що набрали законної сили, визнаються сторонами, а тому, не підлягають доказуванню у даній справі. 
Крім того, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, 13.03.2018 року позивач вперше звернувся із заявою про призначення йому пенсії до ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області, однак листом МВС України було зазначено, що для підтвердження вислуги років за період з 10.06.2016 року по 26.10.2016 року потребується виплата грошового забезпечення, яка не здійснювалась ГУМВС України в Одеській області.
10.03.2020 року позивач звернувся до із заявою (вх. №147 від 16.03.2020 року) щодо направлення до Управління координації пенсійних та соціально-гуманітарних питань ДП МВС України для вирішення питання призначення пенсії за вислугу років.
Листом від 03.04.2020 року № 33/14 ГУМВС України в Одеській області на адресу завідувача сектору соціально-гуманітарних питань ДУ ТМО МВС України по Одеській області направлено матеріали щодо ОСОБА_1 , начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Одеській області, звільненого з ОВС 12.03.2018 року, зокрема, розрахунок вислуги років позивача, витяги з наказів про звільнення та поновлення, довідку про розмір грошового забезпечення, копію трудової книжки.
У відповідь на вказану заяву позивача (вх. №147 від 16.03.2020 року) ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області» складено лист № 33/36-42 від 17.04.2020 року «Щодо призначення пенсії», в якому, зокрема, вказано, що вислуга років позивача станом на 04.05.2014 року у календарному обчисленні становить 19 років 10 місяців 04 дні, а відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України № 2262-ХІІ право на призначення пенсії за вислугу років набули особи, звільнені зі служби в період з 01.10.2013 року по 30.09.2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше.
Враховуючи вищевикладене, у листі вказано, що сектор не має правових підстав для направлення наданого позивачем пакету документів до Управління координації пенсійних та соціально-гуманітарних питань ДП МВС України, тому надані документи підлягають поверненню адресату.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що компетентним органом, в якому проходив службу позивач, станом на дату звільнення ОСОБА_1 визначено, що вислуга його років станом на день звільнення складає у календарному обчисленні для виплати надбавки за вислугу років - 23 роки 8 місяців 12 днів.
Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт неодноразового поновлення позивача на посаді означає, що у період вимушеного прогулу позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, а безпосередньо саме зарахування до вислуги років періоду вимушеного прогулу є однією з гарантій відновлення порушених незаконним звільненням прав працівника, а відтак відповідний період вимушеного прогулу має зараховуватися до вислуги років.
Таким чином, суд першої інстанції виходив з того, що період служби позивача в органах внутрішніх справ з 30.12.1996 року по 12.03.2018 необхідно вважати безперервним.
Крім того, задовольняючи частково позов, суд першої інстанції послався на те, що сторонами не заперечується, що 13.03.2018 року, на наступний день після звільнення наказом № 8, позивач вперше звернувся із заявою про призначення йому пенсії до ліквідаційної комісії ГУМВС, однак листом МВС України було зазначено, що для підтвердження вислуги років за період з 10.06.2016 року по 26.10.2016 року потребується виплата грошового забезпечення, яка не здійснювалась ГУ МВС України в Одеській області. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що з незалежних від позивача обставин первинна його заява про призначення пенсії не була задоволена, тобто, в даному випадку відсутній факт несвоєчасного звернення позивача із заявою про призначення пенсії, а тому, пенсія позивачу підлягає призначенню саме з 13.03.2018 року.
Вирішуючи справу в апеляційному порядку колегія суддів виходить з наступного. 
Так, як встановлено судом у даній справі та не заперечується сторонами, позивача, начальника управління по боротьбі з організованою злочинність ГУМВС України в Одеській області, звільнено у запас Збройних Сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів) 12.03.2018 року згідно наказу ГУМВС України в Одеській області від 12.03.2018 року № 8 о/с.
Відповідно до ст. 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII (у вказаній редакції) право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби): а) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом; б) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту; в) особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України; г) особи начальницького і рядового складу державної пожежної охорони, особи начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України; д) громадяни інших держав із числа військовослужбовців збройних сил та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства цих держав, які постійно проживають в Україні, і відповідно до міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, їх пенсійне забезпечення здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої вони проживають; е) особи, зазначені у статтях 3 і 4 цього Закону; є) особи із числа військовослужбовців строкової служби та члени сімей осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, у передбачених цим Законом випадках; ж) державні службовці та працівники навчальних, медичних закладів та науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ України або поліції з числа колишніх працівників міліції, які станом на день опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ та мали календарну вислугу не менше п`яти років і продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах.
Згідно п.п. «а», «б» ст. 12 цього ж Закону пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону; б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д» статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.
Згідно п. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року за № 135/13402), заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).
Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).
Також, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 вересня 2018 року № 760 затверджено Інструкцію про організацію роботи з оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та з інших соціальних питань (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2018 року за № 1152/32604), відповідно до р. 3 якої уповноважені структурні підрозділи: 1) приймають від особи, яка набула право на пенсію відповідно до Закону, заяву про призначення пенсії, документи згідно з Порядком.
Не пізніше наступного робочого дня інформують письмово в довільній формі підрозділи персоналу (кадрового забезпечення) та фінансового забезпечення (бухгалтерські підрозділи) про необхідність оформлення та подання уповноваженому структурному підрозділу документів для призначення (перерахунку) пенсії;
2) здійснюють перевірку обчислення вислуги років (страхового стажу) для призначення пенсії;
3) здійснюють перевірку поданих для призначення пенсії документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта та інших документів;
4) у разі якщо до заяви про призначення пенсії не додано необхідних для цього документів, витребовують їх від відповідного підрозділу персоналу (кадрового забезпечення) та підрозділу фінансового забезпечення (бухгалтерського підрозділу).
Витребовувати документи, подання яких не передбачено Порядком, забороняється;
5) у 10-денний строк з дня одержання заяви про призначення пенсії та всіх необхідних документів оформлюють особі, якій оформлюється пенсія, подання про призначення пенсії за формою, установленою Порядком, та направляють до органу, що призначає пенсії, за місцем проживання особи;
6) долучають до облікової справи особи отриману від органів, що призначають пенсії, розписку-повідомлення.
При проведенні перерахунку пенсій відповідно до списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку, складених головними управліннями Пенсійного фонду України, уповноважений структурний підрозділ готує довідки про розмір грошового забезпечення.
На період підготовки довідок про розмір грошового забезпечення для масового перерахунку пенсій уповноважений структурний підрозділ має право залучати до цієї роботи необхідну кількість спеціалістів.
Підрозділи персоналу (кадрового забезпечення) апарату МВС, територіальних органів з надання сервісних послуг МВС, закладів, установ та підприємств, що належать до сфери управління МВС, ЦОВВ та Національної гвардії України:
1) обчислюють вислугу років та за потреби страховий стаж особи, яка набула право на пенсію, оформлюють розрахунок вислуги років для призначення пенсії (далі - розрахунок вислуги років) (додаток 3).
До розрахунку вислуги років додаються такі документи: витяги з наказів про звільнення зі служби (роботи) та/або виключення з особового (облікового) складу у зв`язку зі смертю із зазначенням вислуги років; копія послужного списку (за потреби - додаткові відомості з особової справи) особи, яка набула право на пенсію (померлого годувальника); копія військового квитка або довідка військового комісаріату про період проходження військової служби (за наявності); копія трудової книжки та/або документи, які підтверджують страховий стаж (стаж роботи);
2) ознайомлюють особу, яка набула право на пенсію, із розрахунком вислуги років;
3) надають допомогу в оформленні документів для призначення пенсії особам, які набули право на пенсію.
В 5-денний строк після отримання інформації про прийняття від особи заяви про призначення пенсії розрахунок вислуги років разом з іншими документами, зазначеними в підпункті 1 цього пункту, подається до уповноваженого структурного підрозділу.
Підрозділи фінансового забезпечення (бухгалтерські підрозділи) апарату МВС, територіальних органів з надання сервісних послуг МВС, закладів, установ та підприємств, що належать до сфери управління МВС, ЦОВВ та Національної гвардії України, готують:
1) грошовий атестат;
2) довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - довідка про додаткові види грошового забезпечення) (додаток 4).
В 5-денний строк після отримання інформації про прийняття від особи заяви про призначення пенсії грошовий атестат та довідка про додаткові види грошового забезпечення подаються до уповноваженого структурного підрозділу.
У відповідності до наявного в матеріалах справи наказу ГУМВС України в Одеській області від 12.03.2018 року № 8 о/с, яким позивача згідно з пп. 10, 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено 12.03.2018 року у запас Збройних Сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів), вислуга років ОСОБА_1 на день його звільнення склала: у календарному обчисленні для виплати надбавки за вислугу років - 23 роки 8 місяців та 12 днів; для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби 23 роки 08 місяців 12 днів; на пільгових умовах (без урахування календарної вислуги) - 09 років 02 місяці 28 днів; усього для призначення пенсії - 32 роки 11 місяців 10 днів.
Сторонами у справі визнається, що вперше позивач звернувся із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років - 13.03.2018 року. 
Однак, пенсія позивачу не була призначена за вказаною заявою з огляду на відсутність доказів виплати позивачу грошового забезпечення за період з 10.06.2016 року по 26.10.2016 року, про що позивача повідомлено відповідним листом, що не заперечується сторонами у справі.
У зв`язку із викладеним, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом (справа № 420/1844/19) до ГУМВС України в Одеській області, в якому (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 02.07.2019 року), просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невидачі трудової книжки, несплати грошового забезпечення за період з 10.06.2016 року по 26.10.2016 року, нездійснення індексації грошового забезпечення з 01.01.2014 року, несплати компенсації за невикористані відпустки, несплати у повному обсязі одноразової грошової допомоги при звільненні, не проведенні остаточного розрахунку в день звільнення з позивачем; стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з грошового забезпечення за період з 10.06.2016 року по 26.10.2016 року у розмірі 50272,61 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток – індексоване грошове забезпечення за час затримки з 13.03.2018 року по 04.07.2019 року у розмірі 199672,36 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за невикористанні дні відпусток: 2014 рік – 15466,36 грн., 2015 рік – 16666,76 грн., 2016 рік – 17409,5 грн., 2017 рік – 18383,52 грн., 2018 рік – 16605,62 грн., 2019 рік – 9584,88 грн., а разом 94116,63 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з індексації грошового забезпечення з 01.01.2014 року по 12.03.2018 року у розмірі 81668,88 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 53148,38 грн.; зобов`язати відповідача внести зміни до наказу № 8 о/с від 12.03.2018 року та вважати ОСОБА_1 звільненим з органів внутрішніх справ з моменту винесення судового рішення (04.07.2019 року) з вислугою років 25 років 4 дня у пільговому обчисленні та для призначення пенсії 34 роки 3 місяці 2 дні.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року по справі № 420/1844/19 адміністративний позов ОСОБА_1 був задоволений частково; стягнуто з ГУМВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 заборгованість з грошового забезпечення за період з 10.06.2016 року по 26.10.2016 року; в задоволенні решти позовних вимог – відмовлено; в задоволенні клопотання позивача про постановлення окремої ухвали – відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2020 року по справі  № 420/1844/19 судом постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року – змінено, виклавши абзац другий її резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути з ГУМВС України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 заборгованість з грошового забезпечення за період з 10.06.2016 року по 26.10.2016 року у розмірі 43361,80 грн. з урахуванням податків та обов`язкових платежів.». В іншій частині постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року залишено без змін.
Згідно платіжних доручень № 26 від 15.06.2020 року та № 34 від 24.06.2020 року, на виконання рішення суду по справі № 420/1844/19, позивачу було сплачено 43361,80 грн. та 9636,60 грн. відповідно.
Враховуючи рішення суду у справі № 420/1844/19 позивач повторно звернувся із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років до ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області».
Також, з матеріалів справи вбачається, що 03.04.2020 року ГУМВС України в Одеській області до ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області», на запит вказаної установи, були направлені матеріали ОСОБА_1 для призначення пенсії за вислугу років.
У розрахунку вислуги років ОСОБА_1 ГУМВС України в Одеській області визначено, що вислуга років позивача у календарному обчисленні складає 21 рік 02 місяці 12 днів, у пільговому обчисленні - 09 років 02 місяці 28 днів, час навчання - 2 роки 06 місяців, вислуга років на 12.03.2018 року для призначення пенсії складає 32 роки 11 місяців 10 днів.
Листом від 17.04.2020 року ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області» повідомлено позивача про відсутність правових підстав для направлення документів щодо ОСОБА_1 до Управління координації пенсійних та соціально-гуманітарних питань ДПС МВС України, оскільки вислуга років позивача станом на 04.05.2014 року у календарному обчисленні становить 19 років 10 місяців 04 дні, а відповідно до п. «а»            ст. 12 Закону України № 2262-ХІІ право на призначення пенсії за вислугу років набули особи, звільнені зі служби в період з 01.10.2013 року по 30.09.2014 року і на день звільнення, які мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше.
Таким чином, з наведеного вбачається, що ГУМВС України в Одеській області визначено вислугу років позивача для призначення пенсії станом на 12.03.2018 року у календарному обчисленні - 21 рік 02 місяці 12 днів.
В свою чергу, вирішуючи питання щодо направлення документів позивача до МВСУ для призначення пенсії, ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області» розраховував вислугу років позивача станом на 04.05.2014 року та визначив, що вислуга років позивача у календарному обчисленні становить - 19 років 10 місяців 04 дні.
При цьому, в ході розгляду справи, обґрунтовуючи правомірність розрахунку вислуги років позивача у наведений спосіб, ГУМВС України в Одеській області та ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області» послались на однакові доводи, а саме відповідачі вважають, що період з 01.05.2014 року по 12.03.2018 року не може бути зарахований до вислуги років позивача, оскільки цей період є вимушеним прогулом позивача у зв`язку з поновленням його на посаді за судовими рішеннями, а Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Порядком № 393 від 17.07.1992 року не передбачено зарахування періоду вимушеного прогулу до вислуги років для призначення пенсії особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. 
Також, у відзиві на позовну заяву ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області» зазначено, що з 07.11.2015 року органи міліції та працівники міліції не виконували та не могли виконувати завдання та функції міліції, оскільки Закон України «Про міліцію» з 07.11.2015 року втратив чинність, а всі органи міліції та штатні посади було ліквідовано. Відповідач-2 вказав, що поновлений судом працівник міліції на неіснуючій посаді не проходив на не міг проходити службу, як особа рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, не міг виконувати службові обов`язки за посадовою. 
Крім того, як у відзиві на позовну заяву, так і в апеляційній скарзі, ГУМВС України в Одеській області послалось на те, що у даній справі фактично позивач просить продовжити дію Закону України «Про міліцію» та зарахувати до його стажу період з 01.05.2014 року по 12.03.2018 року.
Окрім цього, у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі ГУМВС України в Одеській області вказує на те, що судовими рішеннями, якими позивач поновлювався на посаді, не було передбачено зарахування до вислуги років періодів вимушеного прогулу. 
Проте, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно відхилені наведені доводи відповідачів, які ГУМВС України в Одеській області наведені, в тому числі, в апеляційній скарзі, з огляду на викладене. 
Що стосується доводів ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області» про необхідність розрахунку вислуги років позивача станом на 04.05.2014 року у календарному обчисленні - 19 років 10 місяців 04 дні, колегія суддів зазначає, що такі доводи відповідача-2 є безпідставними, оскільки за наведених вимог ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» вислуга років для призначення пенсії визначається саме на день звільнення. В свою чергу, як встановлено судом у даній справі та не заперечується сторонами, позивача, начальника управління по боротьбі з організованою злочинність ГУМВС України в Одеській області, звільнено у запас Збройних Сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів) саме 12.03.2018 року згідно наказу ГУМВС України в Одеській області від 12.03.2018 року № 8 о/с. Таким чином, саме на цю дату (12.03.2018 року) має розраховуватись вислуга років позивача для призначення йому пенсії.
Що стосується доводів ГУМВС України в Одеській області про наявність у позивача вислуги років для призначення пенсії станом на 12.03.2018 року у календарному обчисленні - 21 рік 02 місяці 12 днів, колегія суддів зазначає, що такі доводи відповідача-1 суперечать наказу ГУМВС України в Одеській області від 12.03.2018 року № 8 о/с, яким позивача, згідно з пп. 10, 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено 12.03.2018 року у запас Збройних Сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів) та в якому прямо вказано, що вислуга років ОСОБА_1 на день його звільнення склала: у календарному обчисленні для виплати надбавки за вислугу років - 23 роки 8 місяців та 12 днів; для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби 23 роки 08 місяців 12 днів; на пільгових умовах (без урахування календарної вислуги) - 09 років 02 місяці 28 днів; усього для призначення пенсії - 32 роки 11 місяців 10 днів. Вказаний наказ є чинним та доказів щодо внесення змін до цього наказу сторонами у справі не надано, а тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач-1 протиправно та всупереч свого ж наказу при підготовці документів для призначення позивачу пенсії зменшив вислугу років позивача у календарному обчисленні.
Що стосується доводів ГУМВС України в Одеській області та ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області» про те, що період з 01.05.2014 року по 12.03.2018 року не може бути зарахований до вислуги років позивача, оскільки цей період є вимушеним прогулом позивача у зв`язку з поновленням його на посаді за судовими рішеннями, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно пп. «б» ч. 1 ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII (в редакції на момент звільнення позивача за наказом від 12.03.2018 року № 8 о/с) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д» статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються: служба в органах внутрішніх справ, поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.
Аналогічні вимоги містить п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей»
Отже, за змістом цих норм до вислуги років зараховуються періоди служби в органах внутрішніх справ.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ починаючи з 30.12.1996 року, та, зокрема, відповідно до наказу ГУМВС України в Одеській області від 07.07.2011 року № на посаді начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Одеській області.
В свою чергу, судовими рішеннями у справах № 815/2812/14, 815/4070/14, 815/4054/17 встановлено протиправність звільнення позивача з ОВС.
Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Крім того, згідно ч.ч. 1-3 ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Також, колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110), у розділі «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.
У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за № таким-то недійсний». Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки.
У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: «Запис за № таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі». При зміні формулювання причини звільнення пишеться: «Запис за № таким-то є недійсним» звільнений...і зазначається нове формулювання.
У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення.
При наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається «Дублікат» трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним.
На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що визнання незаконним звільнення та поновлення на посаді означає поновлення у всіх порушених раніше правах, а також те, що у період вимушеного прогулу особа вважається такою, що проходила службу в органах внутрішніх справ, відтак відповідний період має зараховуватися до вислуги років, адже це є однією з гарантій відновлення порушених незаконним звільненням прав працівника.
Посилання ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області» на те, що з 07.11.2015 року органи міліції та працівники міліції не виконували та не могли виконувати завдання та функції міліції, оскільки Закон України «Про міліцію» з 07.11.2015 року втратив чинність та всі органи міліції та штатні посади було ліквідовано, а також доводи апелянта ГУМВС України в Одеській області про те, що позивач фактично у даній справі просить продовжити дію Закону України «Про міліцію», колегія суддів вважає безпідставними, оскільки станом на момент розгляду справи ГУМВС України в Одеській області не ліквідовано та запису про його припинення до Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не внесено.
З огляду на наведене, колегія суддів не приймає доводи відповідачів з приводу відсутності підстав для зарахування до вислуги років з 01.05.2014 року по 12.03.2018 року.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги ГУМВС України в Одеській області повністю спростовуються вказаними висновками суду, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. 
В свою чергу, ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області» рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржено. 
Що стосується апеляційної скарги ГУПФУ в Одеській області, колегія суддів зазначає наступне.
Так, в поданій апеляційний скарзі ГУПФУ в Одеській області вказує на те, що законні підстави для призначення позивачу пенсії з 13.03.2018 року відсутні. Також, апелянт зазначає, що не порушувало права, свободи або законні інтереси позивача, а у адміністративного суду не має законних підстав встановлювати будь-які зобов`язання на майбутнє. 
Водночас, колегія суддів наголошує, що згідно п. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України 30.01.2007 року № 3-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 15 лютого 2007 року за № 135/13402), органами, що призначають пенсії є головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.
Тобто, ГУПФУ в Одеській області є органом призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», вимоги щодо призначення якої і заявлені у даній справі.
За таких обставин, враховуючи, що у даній справі судом встановлено наявність у позивача необхідного стажу для призначення пенсії на момент звільнення та наявність права позивача на призначення пенсії з 13.03.2018 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цілком правомірно зобов`язав ГУПФУ в Одеській області (орган призначення пенсії) призначити позивачу пенсію за вислугу років. 
Що стосується доводів ГУПФУ в Одеській області щодо відсутності підстав для задоволення вимог позивача у вказаній частині з огляду на те, що пенсійний фонд не порушував прав позивача колегія суддів зазначає, що в ході розгляду справи ГУПФУ в Одеській області заперечувало проти призначення позивачу пенсії з 13.03.2018 року, а тому, за наявності заперечень пенсійного органу щодо права позивача на призначення пенсії та враховуючи встановлені у даній справі обставини щодо наявності у позивача такого права, колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції були наявні підстави для задоволення вказаних вимог позивача. 
Що стосується апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.
В поданій апеляційній позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі. 
При цьому, в резолютивній частині апеляційної скарги позивач не зазначає, які саме вимоги він вважає підлягають задоволенню, окрім тих, які задовольнив суд першої інстанції.
Водночас, в мотивувальній частині апеляційної скарги позивач вказує, що у даній справі судом встановлені протиправні дії ГУМВС України в Одеській області щодо встановлення позивачу надбавки за вислугу років у меншому розмірі, проте, жодних заходів з поновлення прав позивача суд не вжив.
Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову щодо визначення позивачу надбавки за вислугу років у розмірі 35% не відповідає вимогам               ст. 242 КАС України.
Проте, колегія суддів відхиляє наведені доводи апелянта та вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення наведених вимог позивача, оскільки питання нарахування, виплати позивачу надбавки за вислугу років не є предметом розгляду даної справи. 
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно наголосив, що позивачем у даній справі не оскаржуються дії Головного управління МВС України в Одеській області щодо видачі довідки, яка була подана до завідувача сектору соціально-гуманітарних питань ДУ ТМО МВС України по Одеській області для призначення пенсії.
Крім того, згідно наявної в матеріалах справи довідки щодо грошового забезпечення позивача № 4811, надбавка за вислугу років позивачу визначена у розмірі 35%.
Інших довідок щодо грошового забезпечення позивача та визначення надбавки за вислугу років в матеріалах справи не міститься. 
Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачу не призначено пенсію та відповідно не здійснено розрахунок такої пенсії.
На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні вказаних вище вимог позивача.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, оскільки доводи апеляційних скарг спростовуються висновками суду апеляційної інстанції, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а судове рішення – без змін. 
Що стосується клопотання позивача про встановлення судом апеляційної інстанції судового контролю за рішенням суду в порядку ст. 382 КАС України, колегія суддів зазначає, що згідно ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Проте, суд апеляційної інстанції не є судом, що ухвалив рішення у даній справі, а тому, підстави для задоволення заявленого клопотання відсутні. 
Керуючись ст.ст. 240, 241, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 382 КАС України, суд, –
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення. 
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року – залишити без змін. 
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення – відмовити. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 17.12.2020 р.

        Суддя-доповідач:                                                                      Л.П. Шеметенко

         Суддя:                                                                                        Л.В. Стас  

         Суддя:                                                                                        І.О. Турецька