ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2020 року          м.Дніпро         Справа №  912/2185/16
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А.( доповідача),
суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.
секретар судового засідання: Колесник Д.А.
за участю представників сторін:
від ТОВ "Фінансгарант": Воронько Олена Олександрівна, ордер серії АЕ №1028326  від 07.07.2020 р.,  адвокат;
інші представники сторін у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант" на ухвалу  господарського суду Кіровоградської  області від 29.01.2020 року  (повний текст складено 03.02.2020 року) у справі №912/2185/16 (суддя Тимошевська В.В.)
про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об`єднання "Етал", 28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Заводська, 1,
в частині розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант"  від 12.07.2016 № 12/07/16 з грошовими вимогами до боржника.

ВСТАНОВИВ:

          Ухвалою            господарського суду Кіровоградської області від 29.01.2020 року            у справі            № 904/2185/16 визнано грошові вимоги кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант" (01054, м. Київ, вул. О. Гончара, 52 ідентифікаційний код 39877604) до боржника - Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об`єднання "Етал" (28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Заводська, 1, ідентифікаційний код 05814256)       частково, в розмірі 370 077 823,48 грн та судового збору в розмірі 2 756,00 грн.
В іншій частині грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант" відхилено.

          Ухвала мотивована частковим підтвердженням вимог заявника. 
Так, суд відхилив грошові вимоги ТОВ "Фінансгарант" за процентами за Кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 року в сумі 9 673 794,96 грн. нарахованими за період з 01.01.2015 року по 29.06.2016 року, зазначивши на відсутність правових підстав для нарахування процентів в межах наведеного періоду внаслідок смерті позичальника за кредитним договором № 499-07 від13.07.2007 року - ОСОБА_1 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відхиляючи грошові вимоги ТОВ "Фінансгарант"  за процентами за кредитними договорами № 431-11 від 21.12.2011 року та № 169-12 від 30.05.2012 року, нарахованими за період з 23.12.2014 року по 29.06.2016 року, суд першої інстанції зазначив, що за умовами кредитних договорів № 431-11 від 21.12.2011 року та № 169-12 від 30.05.2012 року строк повернення кредиту до 22.12.2014 року, а тому нарахування ТОВ "Фінансгарант" процентів за користування кредитом за вказаними договорами після встановленого в договорі строку кредитування є безпідставним. 
Відхиляючі грошові вимоги ТОВ "Фінансгарант" шостої черги щодо пені за кредитним договором № 499-07, нарахованої за період з 09.11.2015 року по 29.06.2016 року, та за кредитними договорами № 431-11, і № 169-12, нарахованої за період з 24.06.2015 року по 29.06.2016 року, суд першої інстанції послався на те, що ТОВ "Фінансгарант"  під час розрахунку пені не враховано положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, в силу яких нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

          Не погодившись з вказаною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант" подало апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі скаржник зазначає на неправомірність висновку суду в частині відхилення грошових вимог.
Апелянт спростовує доводи оскаржуваного рішення в частині відхилення грошових вимог за процентами за кредитним договором № 499-07. Вважає, що суд в цій частині порушив норми ст. 543, 608 Цивільного кодексу України, ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України  та зазначає наступне:
- ПАТ "Науково-виробниче об`єднання "Етал" прийняло на себе солідарний обов`язок за кредитним договором №499-07 від 13.05.2007 року, укладеним між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" (правонаступником якого є апелянт) та ОСОБА_1 ;
- згідно ч.1 ст. 608 Цивільного кодексу України зобов`язання за кредитним договором №499-07 від 13.07.2007 року не припинялись у зв`язку зі смертю позичальника ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1; це також  передбачено і пунктом 3.2 договору про встановлення солідарного обов`язку за кредитним договором №499-07;
- суд першої інстанції помилково тлумачить в контексті спірних правовідносин ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, оскільки з  моменту укладання договору про встановлення солідарного обов`язку ПАТ "Науково-виробниче об`єднання "Етал"  набуло всіх обов`язків позичальника за кредитним договором, в тому числі й обов`язок сплачувати проценти, а кредитор відповідно набув права на одержання процентів від ПАТ "Науково-виробниче об`єднання "Етал";
-право кредитора на нарахування процентів за кредитним договором № 499-07 після смерті позичальника ОСОБА_1 підтверджується також рішенням господарського суду Кіровоградської області від 29.07.2015 року у справі № 912/1948/15, яким з ПАТ "Науково-виробниче - об`єднання "Етал" було стягнуто на користь ПАТ "Банк "Національні інвестиції" заборгованість за процентами за кредитним договором № 499-07 за період з 01.01.2015 року по 22.04.2015 року включно (тобто, за період після смерті ОСОБА_1 ); 
- твердження суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі про те, що вказане рішення у справі № 912/1948/15 не спростовує висновків суду про відсутність підстав для нарахування процентів, оскільки кредиторські вимоги ТОВ "Фінансгарант" обґрунтовує договорами та власним розрахунком, який є іншим, ніж розрахунок ПАТ "Банк "Національні інвестиції" у справі № 912/1948/15, не ґрунтується на нормах права та обставинах справи, адже ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 18.08.2016 року замінено стягувача у справі № 912/1948/15 на ТОВ "Фінансгарант", тобто, обставини, встановлені судовими рішеннями у справі № 912/1948/15, є обов`язковими для ТОВ "Фінансгарант";
- також ТОВ "Фінансгарант" до матеріалів даної справи про банкрутство були надані копії судових рішень судів вищих інстанцій у справах № 923/1151/15 та № 923/812/15, які підтверджують право ТОВ "Фінансгарант"  на отримання процентів від співпозичальників за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 року на підставі договорів про встановлення солідарного обов`язку в період після смерті ОСОБА_1 . 
Крім того, скаржник спростовує висновок оскаржуваного рішення про безпідставність вимог ТОВ "Фінансгарант"   про нарахування процентів за кредитними договорами №431-11 від 21.12.2011 року та №169-12 від 30.05.2018 року, які нараховані за період з 23.12.2014 року по 29.06.2016 року.
З цього приводу скаржник зазначає, що:
- у згаданих договорах відсутнє поняття "строк кредитування", натомість, сторони встановили такі поняття, як "строк дії кредитної лінії", а також окремо визначили строк дії договорів - до повного виконання грошових зобов`язань за договором;
- відповідно до п. 9.11 кредитних договорів №№ 431-11, 169-12 вони діють до повного виконання грошових зобов`язань за договором, при цьому "у будь-якому разі щодо непогашеної позичальником заборгованості договір діє (в тому числі, в частині застосування процентів та пені) до повного погашення заборгованості";
- крім того, сторони зазначених кредитних договорів окремо, на свій розсуд, встановили порядок і строки нарахування процентів. Зокрема, відповідно до п. 3.1 кредитного договору № 431-11 та кредитного договору № 169-12 нарахування Банком відсотків здійснюється на дату сплати відсотків за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, починаючи з дня надання кредиту (траншу) до дня повного його погашення на суму фактичного залишку заборгованості за кредитом. При ньому порушення строків погашення кредиту не є підставою для припинення нарахування відсотків;
- правову позицію Великої палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12, на яку послався суд, необхідно розуміти таким чином, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування припиняється лише в тому разі, якщо інший порядок нарахування процентів не встановлений домовленістю сторін в кредитному договорі.
Також ТОВ "Фінансгарант" не погоджується з доводами господарського суду про відхилення грошових вимог апелянта шостої черги щодо нарахування пені за кредитним договором №499-07 за період з 09.11.2015 року по 29.06.2016 року та за кредитним договорами №431-11, №169-12, нарахованої за період з 24.06.2015 року по 29.06.2016 року.
Щодо цього скаржник зазначає, що:
          - ТОВ "Фінансгарант" заявлено пеню за весь період прострочення платежів, оскільки на відміну від положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, укладеними між банком та боржником кредитними договорами передбачено саме таке інше: пеня нараховується за кожний день прострочення платежів по день сплати боргу включно. Оскільки день сплати боргу не настав, ТОВ "Фінансгарант" продовжує нараховувати пеню за кожен день  прострочення;
          - кредиторські вимоги ТОВ "Фінансгарант"  за пенею за кредитними договорами №№ 169-12, 431-11, 499-07, нарахованою за весь строк прострочення виконання зобов`язань (понад 6 місяців), були визнані та включені до реєстру кредиторів в інших справах про банкрутство, зокрема: постановою Вищого господарського суду і України від 25.01.2017 року по справі № 923/1151/15, ухвалою господарського суду Харківської області від 12.09.2017 року по справі № 922/839/17, ухвалою господарського суду Херсонської області від 10.01.2020 року по справі № 923/701/16.
Апелянт просить скасувати ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 29.01.2020 року в частині відхилення грошових вимог ТОВ "Фінансгарант".
Викласти абзац 1 резолютивної частини ухвали в наступній редакції:
"Визнати грошові вимоги кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант" (01054, м.Київ, вул. О. Гончара, 52 ідентифікаційний код 39877604) до боржника - Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об`єднання "Етал" (28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Заводська, 1, ідентифікаційний код 05814256) у сумі 570 703 660,50 грн., в тому числі вимоги четвертої черги - 363 061 408,39 грн., вимоги шостої черги 207 732 252, 11 грн., та судового збору в розмірі 2 756, 00 грн. ".

          Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.
У судове засідання з`явився представник скаржника Воронько О.О.
Інші представники до судового засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до  ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:
          Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (ст. 23) передбачалось, що конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство. Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, у тому числі щодо яких є заперечення боржника чи інших кредиторів, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. За наслідками розгляду зазначених заяв господарський суд ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів.
21.10.2019 року набрав чинності Кодекс України з процедури банкрутства, з дня введення дію якого визнано таким, що втрати чинність Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Статтею 45 Кодексу України з процедури банкрутства передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів. 

          З матеріалів справи вбачається і сторонами не спростовуються наступні обставини: 
Провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства  "Науково-виробниче об`єднання "Етал" (далі - ПрАТ "НВО "Етал", боржник) порушено господарським судом Кіровоградської області згідно ухвали від 29.06.2016 року.
Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника - ПрАТ "НВО "Етал". Введено процедуру розпорядження майном боржника ПрАТ "НВО "Етал" на строк 115 календарних днів. Призначено розпорядником майна боржника ПрАТ "НВО "Етал" арбітражного керуючого Гусара І.О. З метою виявлення усіх кредиторів та осіб, які виявили бажання взяти участь у санації боржника, ухвалено здійснити офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство ПрАТ "НВО "Етал" на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет (том 1 а.с.1-4).
30.06.2016 року (номер публікації: 33007, дата публікації на сайті ВГСУ: 30.06.2016 18:38) на веб-сайті Вищого господарського суду України офіційно оприлюднене оголошення про порушення справи про банкрутство ПрАТ "НВО "Етал". Граничним строком на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника визначено: протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.
До господарського суду 15.07.2016 року надійшла заява № 12/07/16 від 12.07.2016 кредитора  Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант" (далі - ТОВ "Фінансгарант") з грошовими вимогами до боржника в сумі 592 332 315, 19 грн., з яких основний борг - 363 061 408, 39 грн. та неустойка (пеня) - 229 270 906, 80 грн. (том 1 а.с.5-11).
Згідно ухвали господарського суду від 29.05.2017 року визнано грошові вимоги ТОВ "Фінансгарант" до боржника ПрАТ "НВО "Етал" в сумі  592 332 315, 19 грн та включено їх до реєстру вимог кредиторів - 363 061 408,39 грн до 4 черги та 229 270 906,80 грн до 6 черги задоволення (том 1 а.с.283-287).
За результатами апеляційного перегляду ухвала господарського суду від 29.05.2017 року згідно постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.07.2017 року залишена  без змін (том 1 а.с.288-295).
Постановою Верховного Суду від 04.04.2018 року ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 29.05.2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.07.2017 року у справі № 912/2185/16 скасовано, справу в частині кредиторських вимог  ТОВ "Фінансгарант"  направлено на новий розгляд до господарського суду Кіровоградської області (том 1 а.с.296 - 310).
Ухвалою господарського суду Кіровоградської області  від 27.08.2018 року провадження по розгляду заяви ТОВ "Фінансгарант"  було зупинено до вирішення та набрання законної сили рішенням за позовом Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" (далі - ПАТ "Піреус Банк МКБ") до ПрАТ "НВО "Етал", ТОВ "Фінансгарант" та Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" (далі - ПАТ "Банк "Національні інвестиції") про визнання недійсним договору від 11.03.2014 року про встановлення солідарного обов`язку за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 року у межах справи про банкрутство № 912/2185/16. 
За результатами розгляду позовної заяви ПАТ "Піреус Банк МКБ"  про визнання недійсним договору від 11.03.2014 року про встановлення солідарного обов`язку за кредитним договором  № 431-11 від 21.12.2011 року з підстав його фіктивності  в межах справи про банкрутство ПрАТ "НВО Етал" ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 16.11.2018  року відмовлено у задоволенні позову.
Вказана ухвала за результатами апеляційного та касаційного перегляду залишена без змін та є такою, що набрала законної сили. 
Отже, з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 року у даній справі, судом встановлено обставини щодо дійсності договору від 11.03.2014 року про встановлення солідарного обов`язку за кредитним договором  № 431-11 від 21.12.2011 року.
Після поновлення провадження у даній справі, 21.11.2019 року від ТОВ "Фінансгарант" надійшли письмові пояснення з новим розрахунком грошових вимог, відповідно до якого підтримано загальну суму грошових вимог в розмірі 570 703 660,50 грн, в тому числі вимоги четвертої черги - 363 061 408,39 грн, вимоги шостої черги 207 732 252,11 грн. (том 3 а.с.147-148).
Судом встановлено, що в обґрунтування грошових  вимог ТОВ "Фінансгарант" зазначено про наявність   права вимоги до боржника ПрАТ "Етал", яке було отримано ТОВ "Фінансгарант", як новим кредитором, за договорами про відступлення права вимоги, укладеними з Товариством з обмеженою відповідальністю "Фактор Комфорт" (далі - ТОВ "Фактор Комфорт"). 
Щодо підстав виникнення зобов`язання  у ПрАТ "НВО "Етал"  заявником вказано про укладення останнім з ПАТ "Банк Національні інвестиції" договорів про встановлення солідарного обов`язку, за якими ПрАТ "НВО "Етал" прийнято солідарний обов`язок по всім зобов`язанням боржників - позичальників за кредитними договорами № 499-07 від 13.07.2007 року,  № 431-111 від 21.12.2011 року, № 169-12 від 30.05.2012 року.
ТОВ "Фінансгарант" зазначено, що загальна сума боргу становить:
- за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 року - 80 817 488,42 грн, з яких:  43 151 846,19 грн  сума кредиту,  9 673 794,96 грн відсотки за період з 01.01.2015 року до 29.06.2016 року,  2 031 690,67 грн 3% річних та 25 960 156,60 грн пені; 
- за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 року - 240 835 578,09 грн, з яких: 124 260 465,00 грн сума кредиту,  20 396 352,59 грн відсотки за період з  01.12.2014 року до 29.06.2016 року, 6 207 768,60 грн 3% річних та 89 970 991,90 грн пені;
- за кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012 року - 249 140 593,99 грн, з яких:  124 011 944,07 грн сума кредиту, 26 996 365,82 грн відсотки за період з 01.12.2014 року до 29.06.2016 року, 6 331 180,49 грн 3% річних та  91 801 103,61 грн пені; всього - 570 793 660,50 грн.
Вказані кредиторські вимоги заперечено кредиторами у справі ПАТ "Банк "Національні інвестиції",  ПАТ "Піреус  Банк МКБ"  та ПАТ "Сберабанк".
Розпорядником майна арбітражним керуючим  Гусар І.О. подано до суду повідомлення від 15.06.2018 року про відхилення кредиторських вимог  ТОВ "Фінансгарант" з тих підстав, що  договори про встановлення солідарного обов`язку є фіктивними та укладені з метою  створення штучної кредиторської заборгованості у великому розмірі з метою отримання більшості голосів на зборах кредиторів у справі про банкрутство (том 2 а.с.29-33). 
Згідно повідомлення від 21.08.2018 року № 13/03/078 за підписом Голови правління ПрАТ "НВО "Етал",  грошові вимоги ТОВ "Фінансгарант" визнано в повному обсязі (том 2 а.с.46).

          Матеріалами справи встановлено, що грошові вимоги ТОВ "Фінансгарант" ґрунтуються на наступних обставинах та доказах.
Між Акціонерним Банком "Національні інвестиції" (Банк) та фізичною особою ОСОБА_1 (Позичальник) укладено кредитний договір № 499-07 від 13.07.2007 року (кредитний договір) (том 1 а.с.20).
За умовами Кредитного договору (п. 2.1) Банк зобов`язався надати Позичальнику кредитну лінію з лімітом кредитування у сумі 2 000 000,00 доларів США (два мільйони доларів США 00 центів) на строк з 13.07.2007 року по 12.07.2010 року включно, на умовах, встановлених Кредитним договором, а Позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки.
До вказаного Кредитного договору укладено наступні додаткові угоди: Додаткова угода від 26.09.2007 року № 1, Додаткова угода від 05.01.2009 року № 2, Додаткова угода від 09.07.2009 року № 3, Додаткова угода від 29.09.2009  року № 3/1, Додаткова угода від 23.11.2009 року № 4, Додаткова угода від 12.07.2010 року № 5, Додаткова угода від 13.01.2011 року № 6, Додаткова угода від 04.03.2011року № 7, Додаткова угода від 25.01.2012 року № 8, Додаткова угода від 26.12.2012 року № 9, Додаткова угода від 24.12.2013 року № 10, Додаткова угода від 22.12.2014 року № 11 (том 1 а.с.21-37).
У редакції Додаткової угоди від 22.12.2014 року № 11 сторонами договору погоджено викласти Кредитний договір у новій редакції, згідно якої Банк надав Позичальнику невідновлювальну кредитку лінію на строк з 13.07.2007 року по 17.12.2015 року з лімітом кредитування у сумі 1 736 354,76 доларів США (один мільйон сімсот тридцять шість тисяч триста п`ятдесят чотири долари США 76 центів).
22.12.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Науково-виробничим об`єднанням "Етал" (Співпозичальник) та Акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" (Кредитор) укладено Договір від 22.12.2014 року про встановлення солідарного обов`язку за Кредитним договором від 13.07.2007 року № 499-07 (том 1 а.с.38-39).
За умовами вказаного Договору солідарного обов`язку Співпозичальник прийняв на себе солідарний обов`язок по всім зобов`язанням Позичальника за Кредитним договором №499-07 від 13.07.2007 року, укладеним між Кредитором та ОСОБА_1 в редакції, викладеній у Додатковій угоді № 11 від 22.12.2014 року, за умовами якого Позичальник зобов`язаний повернути Кредитору кредит, наданий у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості 1 736 354,76 доларів США з процентною ставкою 15% річних, зі строком повернення кредиту до 17 грудня 2015 року включно.
Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 29.07.2015 року у справі №912/1948/15 стягнуто з ПрАТ "НВО "Етал" на користь Акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" 41 088 037,05 грн заборгованості, з яких: 39 141 059,27 грн заборгованості по сплаті кредиту, 1 825 596,56 грн заборгованості по сплаті відсотків, 114 997,95 грн пені, 6 383,27 грн 3% річних, 73 072,69 грн судового збору (том 1 а.с.40-43).    
Вказане рішення залишено без змін за результатами апеляційного і касаційного перегляду та набрало законної сили 07.09.2015 року (том 1 а.с. 45-51).
17.09.2015 року між ПАТ "Банк Національні інвестиції" (Первісний кредитор) та ТОВ "Фактор-Комфорт" (Новий кредитор) укладено Договір № 499-07 від 17.09.2015 року про відступлення права вимоги, за умовами якого Первісний кредитор відступив в повному обсязі, а Новий кредитор набув право вимоги до Боржника, яким є ОСОБА_1 за Кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 року (том 1 а.с.18-19). 
Згідно вказаного договору право вимоги означає всі права Первісного кредитора за Основним договором (Кредитний договір № 499-07 від 13.07.2007 року) по виконанню  Боржником зобов`язання, включаючи основу суму кредиту 1 736 346,56 доларів США, проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому Основним договором та станом на 17.09.2015 року в сумі 187 336,97 доларів США, будь-які інші суми, що  належать до сплати за Основним договором, які нараховані або можуть бути нараховані Боржнику за Основним договором, а також суми штрафних санкцій (неустойки), процентів, відшкодування збитків. Право вимоги Новий кредитор набуває з моменту підписання  вказаного договору. 
25.12.2015 року між ТОВ "Фактор-Комфорт"  та ТОВ "Фінансгарант"  укладено Договір відступлення права вимоги № 499-07-1, відповідно до якого ТОВ "Фактор-Комфорт" відступило на користь ТОВ "Фінансгарант" права вимоги за Кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 року, укладеним між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ОСОБА_1 (Боржник),  в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (том 1 а.с.16-17).
Згідно вказаного Договору зобов`язання означає зобов`язання Боржника за Основним договором  сплатити суму кредиту 1 736 346,56 доларів США, проценти за користування кредитом  у розмірі, встановленому Основним договором та станом на 25.12.2015 року в сумі  258 961,27 доларів США, будь-які інші суми, що  належать до сплати за Основним договором, які нараховані або можуть бути нараховані Боржнику за Основним договором, а також суми штрафних санкцій (неустойки), процентів, відшкодування збитків. Право вимоги Новий кредитор набуває з моменту підписання  вказаного договору. 

21.12.2011 року між Акціонерним Банком "Національні інвестиції" (Банк) та ТОВ "Контакт-Центр Україна" (Позичальник) укладено кредитний договір № 431-11 (кредитний договір).
За умовами Кредитного договору (розділ 1) Банк зобов`язався відкрити Позичальнику кредитну лінію, що відновлюється, відповідно до якої надає Позичальнику кредит на умовах, передбачених Договором, а Позичальник зобов`язується  одержувати кошти та повернути у строки, визначені  у графіку ліміту заборгованості за кредитною лінією, зі сплатою процентів.  Строк кредитної лінії з 21.12.2011 року по 19.12.2012 року включно, сума ліміту заборгованості за кредитною лінією протягом періоду та на кінець періоду становить 8 000 000,00 доларів США (том 1 а.с.60 - 62).
До вказаного Кредитного договору укладено наступні додаткові угоди про зміну і доповнення Кредитного договору: Додаткова угода від 05.01.2012 року № 1, Додаткова угода від 01.06.2012 року № 2, Додаткова угода від 19.12.2012 року № 3, Додаткова угода від 19.06.2013 року № 4, Додаткова угода від 10.12.2013 року № 5, Додаткова угода від 11.03.2014 року № 6, Додаткова угода від 27.03.2014 року № 7, Додаткова угода від 29.07.2014 року № 8, Додаткова угода від 01.09.2014 року № 9, Додаткова угода від 28.11.2014 року № 10 (том 1 а.с.63-72).
Додатковою угодою від 11.03.2014 року № 6  змінено  строк дії кредитної лінії та встановлено його з 21.12.2011 року по 22.12.2014 року включно та змінено  графік ліміту заборгованості  за кредитною лінією, зокрема по 22.12.2014 року - 5 000 000,00 доларів США.
11.03.2014 року між  Публічним акціонерним товариством "Науково-виробничим об`єднанням "Етал" (Співпозичальник) та Акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" (Кредитор) укладено Договір про встановлення солідарного обов`язку за Кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 року (том 1 а.с.73-74).
За умовами вказаного Договору солідарного обов`язку Співпозичальник прийняв на себе солідарний обов`язок по всім зобов`язанням Позичальника за Кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 року, укладеним між Кредитором та ТОВ "Контакт-Центр Україна", з урахуванням додаткових угод до нього, за умовами якого Позичальник зобов`язаний повернути Кредитору кредит, наданий у вигляді кредитної лінії, що відновлюється з лімітом заборгованості 5 000 000,00 доларів США з процентною ставкою 12,1% річних, зі строком повернення до 22.12.2014 року включно.
17.09.2015 року між ПАТ "Банк Національні інвестиції" (Первісний кредитор) та ТОВ "Фактор-Комфорт" (Новий кредитор) укладено договір № 431-11 про відступлення права вимоги, за умовами якого Первісний кредитор відступив в повному обсязі, а Новий кредитор набув право вимоги до Боржника, яким є ТОВ "Контакт-Центр Україна" за Кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 року (том 1 а.с.58-59). 
Згідно вказаного договору право вимоги означає всі права Первісного кредитора за Основним договором (Кредитний договір № 431-11 від 21.12.2011 року) по виконанню  Боржником зобов`язання, включаючи основу суму кредиту 5 000 000,00 доларів США, проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому Основним договором та станом на 17.09.2015 року в сумі 487 361,09 доларів США, будь-які інші суми, що  належать до сплати за Основним договором, які нараховані або можуть бути нараховані Боржнику за Основним договором, а також суми штрафних санкцій (неустойки), процентів, відшкодування збитків. Право вимоги Новий кредитор набуває з моменту підписання  вказаного договору. 
25.12.2015 року між ТОВ "Фінансгарант" та ТОВ "Фактор-Комфорт" укладено договір відступлення права вимоги № 431-11-1, відповідно до якого ТОВ "Фактор-Комфорт" відступило на користь ТОВ "Фінансгарант" права вимоги за Кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 року  (том 1 а.с.56-57).
Згідно вказаного договору зобов`язання означає зобов`язання Боржника за Основним договором  сплатити суму кредиту 5 000 000,00 доларів США, проценти за користування кредитом  у розмірі, встановленому Основним договором та станом на 25.12.2015 року в сумі 653 736,09 доларів США, будь-які інші суми, що  належать до сплати за Основним договором, які нараховані або можуть бути нараховані Боржнику за Основним договором, а також суми штрафних санкцій (неустойки), процентів, відшкодування збитків. Право вимоги Новий кредитор набуває з моменту підписання  вказаного договору. 

30.05.2012 року між Акціонерним Банком "Національні інвестиції" (Банк) та ТОВ "Свісс Партнерз" укладено кредитний договір № 169-12 (кредитний договір) (том 1 а.с.83- 87).
За умовами Кредитного договору (розділ 1) Банк зобов`язався відкрити Позичальнику кредитну лінію, що відновлюється, відповідно до якої надає Позичальнику кредит на умовах, передбачених Договором, а Позичальник зобов`язується  одержувати кошти та повернути у строки, визначені  у графіку ліміту заборгованості за кредитною лінією, зі сплатою процентів.  Строк кредитної лінії з 30.05.2012 року по 28.11.2012 року включно, сума ліміту заборгованості за кредитною лінією протягом періоду та на кінець періоду становить 5 000 000,00 доларів США.
До вказаного Кредитного договору укладено наступні додаткові угоди про внесення змін і доповнення Кредитного договору: Додаткова угода від 28.11.2012 року № 1, Додаткова угода від 28.05.2013 року № 2, Додаткова угода від 11.12.2013 року № 3, Додаткова угода від 11.03.2014 року № 4, Додаткова угода від 27.03.2014 року № 5, Додаткова угода від 01.09.2014 року № 6 (том 1 а.с. 88-92).
Додатковою угодою від 11.03.2014 року № 4 змінено строк дії кредитної лінії та встановлено його з 30.05.2012 року по 22.12.2014 року включно та змінено графік ліміту заборгованості  за кредитною лінією, зокрема по 22.12.2014 року - 4 990 000,00 доларів США.
11.03.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Науково-виробничим об`єднанням "Етал" (Співпозичальник) та Акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" (Кредитор) укладено Договір про встановлення солідарного обов`язку за Кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012 року (том 1 а.с.93-94).
За умовами вказаного договору солідарного обов`язку Співпозичальник прийняв на себе солідарний обов`язок по всім зобов`язанням Позичальника за Кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012 року, укладеним між Кредитором та ТОВ "Свісс Партнерз", з урахуванням додаткових угод до нього, за умовами якого Позичальник зобов`язаний повернути Кредитору кредит, наданий у вигляді кредитної лінії, що відновлюється з лімітом заборгованості  4 990 000,00 доларів США з процентною ставкою 15,1% річних, зі строком повернення до 22.12.2014 року включно.
17.09.2015 року між ПАТ "Банк Національні інвестиції" (Первісний кредитор) та ТОВ "Фактор-Комфорт" (Новий кредитор) укладено договір № 169-12 про відступлення права вимоги, за умовами якого Первісний кредитор відступив в повному обсязі, а Новий кредитор набув право вимоги до Боржника, яким є ТОВ "Свісс Партнерз" за Кредитним договором №169-12 від 30.05.2012 року (том 1 а.с.82-83).
Згідно вказаного договору право вимоги означає всі права Первісного кредитора за Основним договором (Кредитний договір № 169-12 від 30.05.2012 року) по виконанню  Боржником зобов`язання, включаючи основу суму кредиту 4 990 000,00 доларів США, проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому Основним договором та станом на 17.09.2015 року в сумі 606 978,12 доларів США, будь-які інші суми, що  належать до сплати за Основним договором, які нараховані або можуть бути нараховані Боржнику за Основним договором, а також суми штрафних санкцій (неустойки), процентів, відшкодування збитків. Право вимоги Новий кредитор набуває з моменту підписання  вказаного договору. 
25.12.2015 року між ТОВ "Фінансгарант" та ТОВ "Фактор-Комфорт" укладено договір відступлення права вимоги № 169-12-1, відповідно до якого ТОВ "Фактор-Комфорт" відступило на користь ТОВ "Фінансгарант" права вимоги за Кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012 року (том 1 а.с.79-80).
Згідно вказаного договору зобов`язання означає зобов`язання Боржника за Основним договором  сплатити суму кредиту 4 990 000,00 доларів США, проценти за користування кредитом  у розмірі, встановленому Основним договором та станом на 25.12.2015 року в сумі 814 187,87 доларів США, будь-які інші суми, що  належать до сплати за Основним договором, які нараховані або можуть бути нараховані Боржнику за Основним договором, а також суми штрафних санкцій (неустойки), процентів, відшкодування збитків. Право вимоги Новий кредитор набуває з моменту підписання  вказаного договору. 

          Згідно  ст. ст. 173, 174 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України  договір є однією з підстав виникнення зобов`язання, в силу якого  одна сторона (у тому числі боржник) зобов`язана вчинити певну дію на користь іншої сторони, а інша сторона (у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. 
Згідно загальних умов виконання, зобов`язання  повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності  конкретних вимог - відповідно до вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом  (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 525 Цивільного кодексу України).
Згідно ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. 
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України  за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. 
Статтею 546 Цивільного кодексу України встановлено, що  виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. 
Згідно з положеннями ч.1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. 
Статтею 512 Цивільного кодексу України  передбачено підстави заміни кредитора у зобов`язанні. 
Відповідно до ч. 1 ст. 513 та ст. 514 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.  До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
З наведених норм та наданих до заяви ТОВ "Фінансгарант" доказів слідує, що за кредитними договорами №499-07 від 13.07.2007 року, №431-11 від 21.12.2012 року та №169-12 від 30.05.2012 року відбулась заміна кредитора на  ТОВ "Фінансгарант" та  виник солідарний обов`язок  боржників, серед яких ПрАТ "НВО "Етал".
       Згідно рішення господарського суду Кіровоградської області від  29.07.2015  року у справі № 912/1948/15  задоволено позов ПАТ "Банк "Національні інвестиції" про стягнення заборгованості за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007   року з ПрАТ "НВО "Етал" (том 1 а.с.40-43). 
У вказаній справі відповідно до постанови  Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.03.2016 року замінено ПАТ "Банк "Національні інвестиції" як стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу від 15.09.2015 року у справі № 912/1948/15 на його правонаступника  - ТОВ "Фактор-Комфорт" на підставі договору про відступлення права вимоги № 499-07 від 17.09.2015 року (том 1 а.с.225 -228).
В подальшому, згідно ухвали господарського суду Кіровоградської області від 18.08.2016 року замінено  ТОВ "Фактор-Комфорт" як стягувача  у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу у справі № 912/1948/15 на його правонаступника - ТОВ "Фінансгарант" (том 1 а.с.233-239).

          Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
          Щодо доводів скаржника про неправомірність відхилення судом грошових вимог ТОВ "Фінансгарант" за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 року слід зазначити наступне: 
Відповідно до наданого заявником розрахунку, ним за Кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 року нараховані проценти за період з 01.01.2015 року по 29.06.2016 року та пеня за період з 24.04.2015 року по 29.06.2016 року  за несвоєчасну сплату заборгованості. 
Згідно п. 5.5 додаткової угоди № 11 до кредитного договору № 499-07 ОСОБА_1 зобов`язаний сплачувати проценти за користування кредитом в останній робочий день місяця, за який сплачуються проценти.
          Відповідно до п. 9.1 додаткової угоди № 11 до кредитного договору № 499-07 Банк вправі вимагати дострокового повернення наданого кредиту, сплати процентів за користування ним та інших платежів у разі, якщо позичальник несвоєчасно та не в повному обсязі здійснив погашення заборгованості за кредитним договором або процентами.
Як вбачається з встановлених судом обставин, позичальник за вказаним кредитним договором   ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено в рішенні господарського суду Кіровоградської області від 29.07.2015 року у справі №912/1948/15. Отже, сплачувати нараховані проценти за період з 01.01.2015 року він фізично не міг.
Колегія суддів поділяє висновок оскаржуваної ухвали про те, що згідно  ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання  процентів від суми позики від позичальника.
             Укладений 22.12.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Науково-виробничим об`єднанням "Етал"  та Акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" Договір про встановлення солідарного обов`язку за Кредитним договором від 13.07.2007 року № 499-07  за своїм змістом не визначає ПрАТ "Науково-виробниче об`єднання "Етал" Позичальником. Згідно п.1.1 вказаного договору Співпозичальник приймає на себе солідарний обов`язок  по зобов`язанням Позичальника за Кредитним договором №499-07 від 13.07.2007 року, а згідно п.1.3 договору півпозичальник та Позичальник стають солідарними боржниками за Кредитним договором і несуть солідарний обов`язок перед Кредитором за виконання зобов`язань з повернення кредиту та інших зобов`язань Позичальника, передбачених Кредитним договором.
                Тобто, фактично, за суттю зазначеного договору, ПрАТ "Науково-виробниче об`єднання "Етал" є поручителем перед Банком за виконання Позичальником його зобов`язань.
             З цього приводу відхиляються доводи апелянта про помилкове застосування судом при вирішенні спору положень ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України.
    Щодо посилання скаржника на стягнення з ПрАТ "Науково-виробниче об`єднання "Етал" за рішенням суду у справі №912/1948/15 за цим же кредитним договором процентів за період після смерті позичальника, то щодо цього суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що у спорі у справі №912/1948/15 позивачем був безпосередньо позикодавець - ПАТ "Банк "Національні інвестиції", який, як зазначено вище, згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України мав право на отримання процентів від позичальника, в той час як ТОВ "Фінансгарант" звернулось з такими вимогами до особи, яка статус позичальника в розумінні ст.1046 Цивільного кодексу України не має.
         
            Щодо відхилення судом вимог про стягнення пені за кредитним договором № 499-07, нарахованої за період з 09.11.2015 року по 29.06.2016 року, та за кредитними договорами № 431-11 і № 169-12, нарахованої за період з 24.06.2015 року по 29.06.2016 року, слід зазначити наступне:
          Відповідно до частини 1  ст.  610 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
          Згідно частин 2, 3 ст. 546 Цивільного кодексу України, пеня є видом забезпечення виконання зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
          За змістом статей 550, 551 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
          У частині 2 ст. 343 Господарського кодексу України зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.
          Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
          Згідно з ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
          Таким чином, максимальний розмір пені пов`язаний з розміром облікової ставки Національного банку України, а оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, то пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише в національній валюті України - гривні.
За змістом приписів ст. 546 Цивільного кодексу України пеня нараховується за кожен день прострочення,  а отже саме у гривні пеня повинна обчислюватись на момент щоденного прострочення зобов`язання.
          У пункті 7.2. Кредитного договору № 499-07 (з урахуванням додаткових угод) сторони погодили, що за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним Банк має право стягнути з Позичальника пеню за кожний день прострочення, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період, за який сплачується пеня.
          Відповідно до п.п.6.2,6.3  Кредитного договору №431-11 від 21.12.2011 року у разі порушення строків погашення кредиту та порушення строків оплати процентів за користування кредитом,  Банк має право стягнути з Позичальника за кожен день прострочення платежів пеню у розмірі, що розраховується виходячи з подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період, за який сплачується пеня, та суми боргу.
Аналогічні положення передбачають і п.п.6.2,6.3  Кредитного договору №169-12 від 30.05.2012 року. 
Відповідно до Договорів про встановлення солідарного обов`язку за Кредитними договорами,  передбачено, що Співпозичальник та Позичальник  несуть солідарний обов`язок перед Кредитором за виконання зобов`язань з повернення кредиту та інших зобов`язань Позичальника, передбачених Кредитними договорами.
Пунктами 4.4. Договорів про встановлення солідарного обов`язку за Кредитними договорами,  передбачено, що за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань до Співпозичальника застосовуються  штрафні санкції, які відповідно до умов Кредитних договорів застосовуються до Позичальника. Тобто, встановлено відповідальність Співпозичальника  в розмірі штрафних санкцій,  передбачених Кредитними договорами.
Згідно Договорів про відступлення прав вимоги за Кредитними договорами  до зобов`язання,  в якому відбулась заміна кредитора,  включено також  суми штрафних санкцій (неустойки), процентів, відшкодування збитків.
Викладене підтверджує наявність у ТОВ "Фінансгарант" вимагати від ПрАТ "НВО "Етал" сплатити пеню за порушення строку повернення кредиту і процентів за Кредитними договорами. 
Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. 
Положення даної норми права при розрахунку пені ТОВ "Фінансгарант" не дотримано.
Колегія суддів вважає, що апелянт не спростував доводи суду, що положеннями п.п.6.2 та 6.3 Кредитних договорів №431-11, №169-12, п. 7.2. Кредитного договору № 499-07 та положеннями Договорів про встановлення солідарного обов`язку не встановлено сторонами іншого періоду нарахування  пені, а визначення про нарахування пені "за кожен день прострочення" не є погодженим строком нарахування пені у розумінні ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. 
Отже, нарахування пені має обмежуватись шістьма місяцями з дня, коли зобов`язання підлягало виконанню, як і зазначено в оскаржуваному рішенні.

Щодо відхилення судом грошових вимог ТОВ "Фінансгарант"  за процентами за кредитними договорами № 431-11 від 21.12.2011 року та № 169-12 від 30.05.2012 року, нарахованими за період з 23.12.2014 року по 29.06.2016 року, слід зазначити наступне: 
          Відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 1048 Цивільного кодексу України у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
                Дійсно, як зазначає апелянт, відповідно до п. 3.1 Кредитного договору № 431-11 та Кредитного договору № 169-12 нарахування Банком відсотків здійснюється на дату сплати відсотків за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, починаючи з дня надання кредиту (траншу) до дня повного його погашення на суму фактичного залишку заборгованості за кредитом. При ньому порушення строків погашення кредиту не є підставою для припинення нарахування відсотків. 
       Відповідно до п. 9.11 Кредитних договорів №№ 431-11, 169-12 договори діють  протягом строку дії кредитної лінії та до повного виконання грошових зобов`язань за договором, при цьому у будь-якому разі щодо непогашеної Позичальником заборгованості Договір діє (в тому числі, в частині застосування процентів та пені) до повного погашення заборгованості.
               За умовами вказаних Кредитних договорів строк дії кредитної лінії  до 22.12.2014 року. 
          Між тим,  вважати, що у скаржника наявне право нарахування процентів за користування кредитом після встановленого в вказаних Договорах строку - 22.12.2014 року, є безпідставним. При цьому слід зазначити, що строк кредитування та строк дії кредитної лінії, є тотожними поняттями.
          Колегія суддів поділяє доводи оскаржуваної ухвали про застосування при вирішенні спору правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12, викладеної у постанові від 28.03.2018 року, відповідно до якої припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що: "право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (висновки щодо застосування норм права, які викладені в пунктах 53, 54 постанови). 
          Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що  боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
          Передбачене частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Вказані проценти можуть стягуватися незалежно від того чи передбачено договором право на їх  нарахування. 3% річних є наслідком прострочення боржником виконання грошового зобов`язання перед кредитором."
          Оскільки  за змістом договорів про відступлення права вимоги зазначено, що право вимоги означає всі права Первісного кредитора за Основним договором, а також  право вимоги, яке виникне в майбутньому із Основного договору,  суд дійшов висновку, що ТОВ "Фінансгарант" набув право вимагати із Співпозичальника сплату 3% річних.
          Разом з цим, в частині 2 ст. 625 Цивільного кодексу України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
          Відповідний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16.
          Вказані положення не були враховані ТОВ "Фінансгарант" під час розрахунку 3% річних, так як нарахування вказаних сум здійснено на гривневий еквівалент, визначений на дату подання заяви.
          Окрім того, згідно  ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.
          Як вбачається з матеріалів справи № 912/2185/16 мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника ПрАТ "НВО "Етал" введено 29.06.2016 року, а отже правові підстави нараховувати 3% річних до 29.06.2016 року включно є безпідставним.
            На думку колегії суддів суд вірно тлумачить положення абз.2 ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України саме як порядок сплати процентів (щомісячно, в тому числі одноразово),  а не в розумінні, зазначеному скаржником.
          Апелянтом не спростовано посилання суду на те, що відповідно до  ст.1050 Цивільного кодексу України встановлено наслідки порушення договору позичальником -якщо позичальник  своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний  сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.
          Отже, є вірним висновок суду про те, що за час правомірного користування позикою  нараховуються проценти відповідно до ст.ст.1048 та 1056-1 Цивільного кодексу України, а поза межами строку дії кредитної лінії (строку кредитування), підлягають сплаті проценти за неправомірне користування кредитними коштами, які передбачені ст.625 Цивільного кодексу України.
          Оскільки така правова позиція  викладена в згаданій постанові Верховного Суду, то підстав для визнання доводів апелянта в цій частині обгрунтованими не вбачається.
          Враховуючи положення ст.ст.73,74 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів дійшла висновку про те, що скаржник висновки оскаржуваного рішення суду не спростував. Апеляційна скарга не доведена і задоволенню не підлягає. Судові витрати за її розгляд слід покласти на скаржника відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України.
                  Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

         Апеляційну скаргу  залишити без задоволення. 
          Ухвалу господарського суду  Кіровоградської  області від 29.01.2020 року   у справі №912/2185/16  залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

          Постанова складена в повному обсязі та підписана 11.11.2020 року.                         

Головуючий суддя                                                     Т.А. Верхогляд   

Суддя                                                                            Л.М. Білецька

Суддя                                                                            Ю.Б. Парусніков

.