П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

        07 жовтня 2020 року                                                                                                  місто Київ 
 
Єдиний унікальний номер справи 372/437/20
Номер провадження  22-ц/824/10041/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача -  Вербової І.М.,  суддів Саліхова В. В., Шахова О. В., 
 
за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,
 
вивчивши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 30 січня 2020 року, постановлену під головуванням судді Тиханського О. Б., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сибіга Сабріна Еглерівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову, 
в с т а н о в и в :
 
У січні 2020 року Навальнєв Олександр Юрійович в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сибіга Сабріна Еглерівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибігою Сабріною Еглерівною, зареєстрованого в реєстрі за № 766, укладеного між громадянином України ОСОБА_3 та громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 ; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 47763223 від 12 липня 2019 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на будинок АДРЕСА_1 , вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибігою Сабріною Еглерівною (номер запису про право власності: 32378777); покладення судових витрат на ОСОБА_3 .
 
Разом з позовною заявою Навальнєв Олександр Юрійович в інтересах ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову, у якій просив накласти арешт на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 326,1 кв.м., який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
 
Вказана заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сибіга Сабріна Еглерівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна посилаючись на те, що вказаний договір не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України та порушує публічний порядок, крім того, вказаний договір порушує право ОСОБА_2 на реальне та ефективне виконання судового рішення у справі № 754/7728/19 у разі задоволення позову.
 
Заявник зазначає, що на підставі ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 27 травня 2019 року на будинок АДРЕСА_1 , накладено арешт, разом з тим, ОСОБА_3 було відчужено вказаний будинок на користь ОСОБА_1 . 
 
Так, з метою забезпечення заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів ОСОБА_2 від можливих недобросовісних дій відповідачів, забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь.
 
Заявник зазначає, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 23 січня 2020 року, вказаний житловий будинок належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . На вказаний будинок накладено арешт, однак особу, майно/права якої обтяжуються, вказано ОСОБА_3 . Таким чином, відносно ОСОБА_1 жодних обмежень щодо розпорядження вказаним будинком немає, а відтак, останній може відчужити вказане майно.
 
Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 12 липня 2019 року продаж будинку було вчинено за 5 124 000 грн., у зв`язку з чим, заявник просить суд визначити йому розмір грошової суми, яку необхідно внести на депозитний рахунок суду.
 
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 30 січня 2020 року (а.с. 24-25) заяву ОСОБА_2 , задоволено, накладено арешт на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 326,1 кв.м., який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
 
Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, 03 липня 2020 року ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, неналежне дослідження доказів та необґрунтованість оскаржуваної ухвали просив скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 30 січня 2020 року.
                             
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції, під час постановлення оскаржуваної ухвали, не оцінив обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідного заходу забезпечення позову; не з`ясував розмірності виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, позовним вимогам; не оцінив рівноцінності заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог; не обґрунтував необхідності вжиття такого заходу у справі, посилаючись лише на загальні норми процесуального права; не вирішив питання зустрічного забезпечення.
 
Так, скаржник зазначає, що мотивувальна частина оскаржуваної ухвали не містить посилання на докази, на підставі яких суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову. 
 
Скаржник зазначає, що в оскаржуваній ухвалі не наведено обґрунтування наявності реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову, не зазначено чим керувався суд визначаючи співмірність застосованого ним виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, не зазначено яким чином суд пересвідчився, що між сторонами дійсно існує спір, не надано оцінку доводам заявника щодо забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності таких вимог, не надано оцінку готовності позивача здійснити зустрічне забезпечення та не вирішено питання про зустрічне забезпечення.
 
На думку скаржника суд першої інстанції формально підійшов до змісту заяви про забезпечення позову не надавши їй правової оцінки. Крім того, в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції не зазначив у чому саме укладений скаржником договір купівлі-продажу житлового будинку не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України та дійшов помилкового висновку про те, що вказаний житловий будинок є спірним.
 
Скаржник зазначає, що в оскаржуваній ухвалі не зазначено яким чином рішення суду у разі задоволення позовних вимог вплине на права та обов`язки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та на його особисті права та обов`язки. Крім того, на думку скаржника, наявність самого по собі позову не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на його житловий будинок з огляду на те, що предметом даного спору є договірно-правові відносини стосовно дійсності договору купівлі-продажу, а право власності на вказаний будинок позивачем не оспорюється.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 липня 2020 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні  з повідомленням учасників справи.
 
28 вересня 2020 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від Навальнєва О. Ю. в інтересах ОСОБА_2 з відповідними підтвердженнями про направлення його всім учасникам справи.
 
З вказаного відзиву вбачається, що позивач вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
 
Позивач зазначає, що суд першої інстанції, врахувавши ймовірність можливого перепродажу будинку, з метою забезпечення заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідачів по справі, забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, дійшов правильного висновку щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 . Крім того, ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 27 травня 2019 року було накладено арешт на вказаний будинок, проте особа, майно/права якої обтяжується вказаний не ОСОБА_1 , а ОСОБА_3 . 
 
На думку позивача, застосований судом вид забезпечення позову є виправданим та співмірним із заявленими позовними вимогами, а посилання скаржника на те, що суд першої інстанції не обґрунтував необхідність вжиття такого заходу, є хибним.
 
Позивач зазначає, що обов`язок заявника зазначити в заяві про забезпечення позову пропозицію щодо зустрічного забезпечення, виконаний, проте обставини за яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, відсутні.
 
На думку позивача, оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм цивільного процесуального кодексу України та не підлягає скасуванню.
 
У судовому засіданні представник скаржника - адвокат Хом'як Є. Є. підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, просив її задовольнити, з підстав викладених у ній.
 
Представник позивача - адвокат Навальнєв О. Ю. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення, без змін.
 
 Відповідач ОСОБА_3 та третя особа приватний нотаріус КМНО Сибіга С. Е. до суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення у зв`язку з чим, колегія суддів вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явились.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи представника скаржника та заперечення представника позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність  підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
 
Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив із з того, що у разі задоволення позовних вимог, виконання рішення може бути утруднено, крім того, обраний заявником захід  забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами.
 
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
 
Судом встановлено, що 12 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибігою С. Е. на підставі договору купівлі-продажу від 12 липня 2019 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (а.с. 16).
 
31 травня 2019 року на житловий будинок АДРЕСА_1 було накладено арешт, особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_3 (а.с. 17).
 
Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
 
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Таким чином, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. 
 
З урахуванням особливостей мети забезпечення позову, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті; Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням (стаття 153 ЦПК України). 
 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). 
 
Відповідно до ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
 
Частинами 1, 3 статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
 
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
 
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову від 22 грудня 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник  спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог,  дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 
Отже, підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що незастосування даних заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
 
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 
 
Крім того, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, суд має пересвідчитися чи належить на праві власності майно яке заявник просить забезпечити, відповідачу.
 
Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що у січні 2020 року Навальнєв О. Ю. в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сибіга С. Е., предметом якого, зокрема, є визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Так, у травня 2019 року на вказаний житловий будинок було накладено арешт, особою, майно/права якої обтяжуються  є ОСОБА_3 . Разом з тим, згідно Відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вищевказаний будинок на праві власності належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 12 липня 2019 року. Таким чином, вказаний будинок було відчужено в той час, коли на нього вже було накладено арешт.
 
Враховуючи те, що будинок АДРЕСА_1 вже був відчужений відповідачем-1 на користь відповідача-2 в той час, коли на нього було накладено арешт, наявні підстави вважати, що вказаний будинок в подальшому  може бути відчужений відповідачем-2 на користь іншої особи, що у свою чергу утруднить виконання рішення суду у разі задоволення позову. Таким чином, вказаний заявником вид забезпечення позову необхідний для подальшого уникнення можливості відчуження вказаного будинку на користь інших осіб. 
 
Крім того, враховуючи те, що предметом позову, зокрема, є визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , обраний заявником вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами.
 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
 
Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції, під час постановлення оскаржуваної ухвали, не оцінив обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідного заходу забезпечення позову; не з`ясував розмірності виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, позовним вимогам; не оцінив рівноцінності заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог; не обґрунтував необхідності вжиття такого заходу у справі, посилаючись лише на загальні норми процесуального права, крім того, в оскаржуваній ухвалі не наведено обґрунтування наявності реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову, не зазначено чим керувався суд визначаючи співмірність застосованого ним виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, не зазначено яким чином суд пересвідчився, що між сторонами дійсно існує спір, не надано оцінку доводам заявника щодо забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності таких вимог, не надано оцінку готовності позивача здійснити зустрічне забезпечення та не вирішено питання про зустрічне забезпечення, є безпідставними та не спростовують висноки суду першої інстанції, виходячи з наступного.
 
 Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції визнав доводи скаржника про можливість утруднення чи неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, обґрунтованими. Тобто, суд погодився з тим, що житловий будинок  АДРЕСА_1 , є спірним, оскільки в позовних вимогах позивач просить, зокрема, визнати договір купівлі-продажу вищевказаного будинку, недійсним.
 
 З оскаржуваної ухвали також вбачається, що під час її постановлення судом першої інстанції було співставлено позовні вимоги позивача, а саме щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію з зазначеним заявником видом забезпечення позову на підставі чого, суд дійшов висновку, що зазначений заявником вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами.
 
Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції не було вирішено питання зустрічного забезпечення, не є підставою для скасування ухвали про застосування заходів забезпечення позову. Так, зі змісту вказаної заяви вбачається, що заявником порушено питання про зустрічне забезпечення позову, разом з тим, в даному випадку це є пропозицією заявника щодо зустрічного забезпечення. Прохальна ж частина містить вимогу лише щодо накладення арешту на будинок  АДРЕСА_1 , яка й була вирішена судом. Таким чином, всі вимоги зазначені в заяві про забезпечення позову були вирішені судом, а відсутність в оскаржуваній ухвалі посилання щодо наявності пропозиції заявника щодо застосування зустрічного забезпечення позову, можна розцінювати як відсутність у суду підстав для його застосування.  
 
Посилання скаржника на те, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції не зазначив у чому саме укладений скаржником договір купівлі-продажу житлового будинку не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України та дійшов помилкового висновку про те, що вказаний житловий будинок є спірним, є недоречним, оскільки, на невідповідність договору купівлі-продажу житлового будинку вимогам ст. 203 ЦК України заявник посилається, зокрема, як на одну з підстав визнання вищевказаного договору недійсним, оцінка чому не може бути надана під час розгляду заяви про забезпечення позову. Крім того, з оскаржуваної ухвали вбачається, що судом першої інстанції було проаналізовано зміст позовних вимог, якими є визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, який згідно Відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить на праві власності ОСОБА_1 , та скасування рішення про державну реєстрацію, що дає підстави дійти висновку про наявність спору між сторонами. 
Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що наявність самого по собі позову не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на його житловий будинок з огляду на те, що предметом даного спору є договірно-правові відносини стосовно дійсності договору купівлі-продажу, а право власності на вказаний будинок позивачем не оспорюється, виходячи з наступного.
 
Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є визнання договору купівлі-продажу житлового будинку  АДРЕСА_1 укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 .
 
Так, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вищевказаний житловий будинок належить на праві власності ОСОБА_1 . Таким чином, останній має право розпоряджатися вказаним будинком, зокрема, відчужити його. Разом з тим, у разі відчуження ОСОБА_1 будинку на користь інших осіб, виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, може бути утруднено.
 
Крім того, хоча позивачем прямо і не оспорюється право власності на будинок, проте у разі задоволення позовних вимог, ОСОБА_1 буде позбавлений права власності на будинок.
 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.
 
Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування судового рішення, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
 
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим. 
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1   - залишити без задоволення. 
 
Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 30 січня 2020 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Повне судове рішення складено 09 жовтня 2020 року.
 
Суддя-доповідач:                                                                           І.М. Вербова

Судді:                                                                                                           В. В. Саліхов 

                                                                                                                  О. В. Шахова