Ухвала
15 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 204/2410/14
провадження № 61-14421 ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д., 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ліфлянчика Станіслава Ігоровича на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», зацікавлена особа - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», боржники: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про заміну стягувача у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 
за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія») звернулося до суду з заявою про заміну стягувача публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" (далі - ПАТ «КБ "Надра») на ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» за договором відступлення права вимоги 
№ GL2N79278ПВ за кредитним договором від 23 квітня 2007 року 
№ 8/2007/840-К/412-АП, просило замінити стягувача ПАТ «КБ "Надра» 
на ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 
від 17 червня 2020 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року, заяву ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» задоволено.
 
Замінено стягувача з ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» у справі за позовом ПАТ «КБ «Надра» 
до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 
за кредитним договором.
До Верховного Суду 28 вересня 2020 року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_1 - адвокат Ліфлянчик С. І. подав касаційну скаргу на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 09 вересня 2020 року, у якій просив скасувати оскаржувані судові рішення 
та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що судами попередніх інстанцій не було повно 
та всебічно досліджено усі обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову 
у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга 
є необґрунтованою.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним 
і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 05 березня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір про відступлення прав вимоги № GL2N79278ПВ, відповідно до умов якого 
до  ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» перейшло право вимоги, що виникло 
з кредитного договору від 23 квітня 2007 року № № 8/2007/840-К/412-АП, який був укладений між ПАТ «КБ «Надра» та  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду, виконання яких 
є складовою права на справедливий суд та ефективний захист прав сторони у справі, що передбачені статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод.
Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї 
із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону 
її правонаступником. 
Частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду 
із заявою про заміну сторони її правонаступником. 
Отже, за змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК Українита частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Задовольняючи заяву ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», суд першої інстанції, 
з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що до заявника перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору         від 23 квітня 2007 року № № 8/2007/840-К/412-АП, який був укладений між ПАТ «КБ «Надра» та  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , вірно виходив 
з того, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення прав вимоги є процесуальним правонаступництвом і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження, що є підставою, передбаченою частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», для заміни стягувача у справі.
Заміна сторони у відносинах, щодо яких виник спір, (процесуальне правонаступництво) можлива на будь-якій стадії процесу, як на стадії розгляду справи так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили, і відбувається виключно за відповідним рішенням суду, а не державного виконавця, незалежно від того, виданий судом виконавчий лист на момент звернення із заявою про правонаступництво та чи пред`явлений він (виконавчий лист) до примусового виконання.
За таких обставин, суди дійшли вірного висновку про задоволення заяви    ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», замінивши стягувача ПАТ «КБ «Надра» щодо боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , оскількизвернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Дані висновки відповідають правовій позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13 
та постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі 
№ 6-1355/10 (провадження № 61-12076св18), від 15 травня 2019 року 
у справі  № 370/2464/17 (провадження № 61-39193св18) .
Доводи касаційної скарги про те, що ухвалені судами попередніх інстанцій судові рішення у справі є незаконними та ухваленими з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права є безпідставними, оскільки підставою для заміни стягувача у справі, тобто процесуального правонаступництва, 
є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони 
в цих правовідносинах.
Доводи касаційної скарги, які є аналогічними тим, що були викладені 
в апеляційній скарзі і їм дана належна правова оцінка, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність 
та обґрунтованість судових рішень не впливають, а є лише незгодою заявника з їх змістом.
Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судамистатті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наслідки розгляду такої скарги не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені 
в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності 
та неправильності судових рішень, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.
Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ліфлянчика Станіслава Ігоровича на ухвалу Красногвардійського районного суду 
м. Дніпропетровська від 17 червня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року за заявою товариства 
з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», зацікавлена особа - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», боржники: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про заміну стягувача у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.
Додані до скарги матеріали повернути заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                         Г. В. Коломієць
                                                                                                                     Б. І. Гулько
                                                                                                                     Д. Д. Луспеник