ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/1712/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Лавриненко Л.В., Мишкіної М.А.  

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “ТГЛ України”
на рішення Господарського суду Одеської області від 27.08.2020
по справі №916/1712/20
за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія “Українська страхова група”
до Товариства з обмеженою відповідальністю “ТГЛ України”
про стягнення 28 374,60 грн

ВСТАНОВИВ
У червні 2020 Приватне акціонерне товариство Страхова компанія “Українська страхова група” (далі – СК “Українська страхова група”) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “ТГЛ України” (далі – ТОВ “ТГЛ України”) про стягнення 28 374,60 грн.
Позовні вимоги, із посиланням на приписи ст.993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем обов`язків щодо належного збереження вантажу, прийнятого до перевезення та передачі у належній якості вантажоодержувачу та здійсненням позивачем страхового відшкодування.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 27.08.2020 позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача вартість сплаченого страхового відшкодування в розмірі 28 374 грн 60 коп та судовий збір  2  102 грн.
В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що зважаючи на виплату позивачем страхового відшкодування за договором майнового страхування, останній отримав право вимоги до завдавача шкоди (відповідача) у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого страхового відшкодування. Враховуючи те, що сума страхового відшкодування, підтверджена належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів на підтвердження погашення вказаної суми, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача вищезазначеної суми є обґрунтованими.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ТОВ “ТГЛ України” звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 27.08.2020 по справі № 916/1712/20 – скасувати, ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Звертаючись з апеляційною скаргою апелянт посилається на те, що суд першої інстанції під час прийняття оскаржуваного судового рішення, послався на те, що псування частини вантажу сталося, зокрема, внаслідок невжиття експедитором усіх належних від нього дій по забезпеченню збереження та цілісності вантажу. Відповідач, прийнявши вантаж у пункті завантаження без будь-яких зауважень у товаротранспортних документах, у тому числі без зазначення недоліків, пов`язаних з порушенням умов завантаження продукції чи її кріплення, несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу під час його транспортування до моменту його видачі.
Втім, посилаючись на приписи 924 ЦК України, ч. 1 ст. 17 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів апелянт зазначає, що збитки від пошкодження вантажу виникли саме з правовідносин перевезення вантажу, а не з відносин транспортного експедирування. На думку апелянта, в порушення положень ст. 924 ЦК України, судом першої інстанції не було залучено перевізника в якості третьої особи, не реалізувавши таким чином обов`язок перевізника щодо можливості доведення винуватості останнього. 
Апелянт стверджує, що умовами договору доручення від 21.07.2010 року не передбачено покладення на відповідача функцій перевізника, доставки вантажу в пункт призначення та видачі його одержувачу, а лише організацію перевезення. В свою чергу, відповідача не було притягнуто до юридичної відповідальності, відсутнє будь-яке судове рішення, що набрало законної сили, яким відповідача було визнано винним за порушення договору транспортного експедирування та пошкодження частини вантажу. З огляду на вказане, як вважає скаржник, можна дійти висновку про помилковість висновку суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором транспортного експедирування, вини відповідача, а також наявності причинно-наслідкового зв`язку між порушенням зобов`язання та понесеними збитками.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.09.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №916/1712/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “ТГЛ України” на рішення Господарського суду Одеської області від 27.08.2020 визначено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на обставини надходження до Південно-західного апеляційного господарського суду апеляційної скарги без матеріалів справи, cуд апеляційної інстанції витребував з Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/711/20 для забезпечення повноти та своєчасності розгляду апеляційної скарги. 
Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу від позивача в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
В обґрунтування своїх заперечень позивач зазначає, що в даній справі правовідносини між сторонами виникли внаслідок неналежного виконання договору транспортного експедирування укладеного між ТОВ «АТБ - Маркет» та ТОВ «ТГЛ Україна», предметом якого є надання експедитором послуг, пов`язаних з виконанням та організацією послуг пов`язаних з перевезенням вантажу. З фактичних обставин справи вбачається, що вантаж був переданий відповідачу для організації його перевезення, тобто з метою його подальшої доставки вантажоодержувачу. Отже, вантаж було надано в тимчасове володіння відповідача у справі, який зобов`язався забезпечити його збереження та вручення вантажоодержувачу. Товариство, прийнявши вантаж у пункті завантаження без будь-яких зауважень у товаротранспортних документах, у тому числі без зазначення недоліків, пов`язаних з порушенням умов завантаження продукції чи її кріплення, несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу під час його транспортування до моменту його видачі. 
Відтак, на переконання позивача, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що шкода майну страхувальника була завдана неправомірними діями відповідача - ТОВ «ТГЛ Україна», який всупереч чинного законодавства України, що регулює відносини у сфері транспортно-експедиторської діяльності та перевезень та договірних зобов`язань, взятих на себе, не виконав свої обов`язки щодо належного збереження вантажу, прийнятого до перевезення та передачі у належній якості вантажоодержувачу.
Відповідач стверджує, оскільки пошкоджений вантаж був застрахований договором добровільного страхування вантажів, ТОВ «АТБ - Маркет» звернулося до ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про настання страхової події та виплату страхового відшкодування. Дана заява була розглянута, пошкодження вантажу, визнано страховою подією, у зв`язку з чим позивачем здійснило виплату страхового відшкодування на користь ТОВ «АТБ - Маркет» в розмірі 28374 грн 60 коп. Зважаючи на виплату позивачем страхового відшкодування за договором майнового страхування, останній отримав право вимоги до особи відповідальної за завдання шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого страхового відшкодування.
19.10.2020 судом апеляційної інстанції отримано відповідь на відзив на апеляційну скаргу в якій відповідач додатково зазначає, що позивачем не було надано належних доказів стосовно неможливості подальшого використання частини вантажу, а також порушення позивачем вимог генерального договору добровільного страхування в частині прийняття обґрунтованого рішення про виплату страхового відшкодування. 
За твердженням відповідача, у нього є сумніви у реальності настання страхового випадку. Зокрема, особливої уваги потребує дослідження питання факту/відсутності факту подальшої реалізації частини вантажу, факту/відсутності факту утилізації частини пошкодженого вантажу. Із змісту документів, доданих до матеріалів справи вбачається, що консерви із ананасами було пошкоджено, шляхом попадання на картонні коробки, в яких знаходився вказаний вантаж, води. Проте, як стверджує відповідач, позивач жодним чином не наводить будь-яких доказів безпосереднього впливу води саме на вантаж (консерви), вплив води на етикетку, чи відбулось розмокання останньої, чи відбулась втрата товарного вигляду продукції, чи спричиняє попадання води на продукцію псування самого продукту, тощо. Відтак, враховуючи відсутність будь-яких доказів стосовно неможливості подальшого використання товару, доказів, що підтверджують факт утилізації частини вантажу, відповідач вважає недоведеним факт настання (заподіяння) шкоди. 
Відповідач також відзначає, що позивач також не вказує у відзиві на апеляційну скаргу про подальшу долю пошкодженого вантажу, чи був він реалізований або знищений.
10.11.2020 до суду апеляційної інстанції надійшли пояснення від позивача в яких він просить розглядати справу, без врахування доповнень викладених у вигляді відповіді на відзив на апеляційну скаргу та з урахуванням доводів викладених у відзиві на апеляційну скаргу відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін.
Так, за твердженням позивача, у відповіді на відзив, відповідач фактично доповнює апеляційну скаргу новими обставинами, що підлягають встановленню судом апеляційної інстанції, зокрема ставить питання про неправомірність здійснення страхової виплати та ставить під сумність факт настання страхового випадку. Разом з тим заява про доповнення апеляційної скарги, оформлена у вигляді відповіді на відзив на апеляційну скаргу надійшла до суду апеляційної інстанції з пропуском строку передбаченого ст. 266 ГПК України, у зв`язку з чим, такі доповнення не повинні враховуватись судом апеляційної інстанції при розгляді справи.
20.11.2020 судом апеляційної інстанції отримано пояснення відповідача по суті справи в яких він зазначає, що не погоджується із позицією позивача викладеною у поясненнях від 03.11.2020, оскільки відповідач у відповіді на відзив вказує на значущі обставини, що мають значення для справи, і як наслідок - для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення. Відтак, неврахування судом апеляційної інстанції положень відповіді на відзив на позовну заяву відповідача порушить фундаментальні принципи господарського судочинства, з огляду на наведення у вказаному документі важливих обставин, що підлягають встановленню судом апеляційної інстанції. 
Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. Позивач скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, 01 березня 2018 року між ПАТ “Страхова компанія “Українська страхова група” (Страховик) та ТОВ “АТБ - Маркет” було укладено генеральний договір добровільного страхування вантажів №40 - 0197-18-00011.
Предметом вказаного договору є майнові інтереси Страхувальника, пов`язані із володінням користуванням і розпорядженням заявленими на страхування вантажами.
Застрахованим вантажем за договором страхування є вантаж - ананаси консервовані у кількості 7800, вагою брутто 124394.40 кг, інвойс 6121332 від 14.09.2018 року, страхова вартість 2188904 грн 64 коп, маршрут перевезення Laem Chabang Bangkok (Тайланд) - Дніпро (Україна). 
21 липня 2010 року між ТОВ “АТБ - Маркет” (Клієнт) та ТОВ “ТГЛ Україна” (Експедитор) укладено договір транспортного експедирування № 2107/10.
Предметом даного договору є надання Експедитором послуг, пов`язаних з виконанням та організацією послуг пов`язаних з перевезенням вантажу.
14 вересня 2018 року ТОВ “АТБ - Маркет” (Клієнт) та ТОВ “ТГЛ Україна” (Експедитор) підписали заявку №28400/94727 до договору № 2107/10 від 21.07.2010 року, згідно з якою Експедитор зобов`язався організувати перевезення вантажу ананаси консервовані, кількість місць 7800, вагою 124394.40 кг, коносамент ВКК1310001947, маршрут перевезення Laem Chabang Bangkok (Тайланд) - Дніпро (Україна).
У подальшому, Експедитором було організовано поставку вантажу ананаси консервовані, кількість місць 7800, вагою 124394.40 кг, (контейнери CAXU31 17355, MEDU19994800, MEDU6748667, MSCU6520048, TEMU5459528, TGHU0961480), що підтверджується коносаментом ВКК1310001947 від 14.09.2018 року.
Позивач вказує, що 24 жовтня 2018 року в місці доставки вантажу (м. Дніпро) на складі вантажоодержувача, було виявлено часткове пошкодження вантажу в контейнері MSCU6520048, а саме пошкодження контейнеру у вигляді отвору (дири) в контейнері, в результаті чого всередину потрапила вода, яка пошкодила частину вантажу - 2520 банок, вартість 1 банки 17,78 грн, сума збитку 44805,60 грн.
Оскільки вантаж був застрахований договором добровільного страхування вантажів №40-0197-18-00011, Товариство з обмеженою відповідальністю “АТБ - Маркет” звернулося до Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “Українська страхова група” із заявою про настання страхової події та виплату страхового відшкодування.
За посиланнями позивача дана заява була розглянута, пошкодження вантажу, визнано страховою подією, у зв`язку з чим ПрАТ “СК “Українська страхова група” на підставі розрахунку остаточної суми страхового відшкодування ДКЦВ - 16595 від 13.11.2018 року, страхового акту ДКЦВ - 16595 від 13.11.2018 року, здійснило виплату страхового відшкодування на користь ТОВ “АТБ - Маркет” в розмірі 28374,60грн.
Правовідносини між сторонами по справі виникли у зв`язку з виплатою позивачем (страховиком) страхового відшкодування у зазначеній сумі на користь страхувальника, якому з причин неналежного виконання експедитором (відповідачем) зобов`язань щодо збереження вантажу під час його перевезення, передбачених Договором транспортного експедирування № 2107/10, від 21 липня 2010 року, було завдано збитків у розмірі вартості втраченого вантажу. 
За твердженням позивача, псування частини вантажу сталося внаслідок невжиття експедитором всіх належних від нього дій по забезпеченню збереження та цілісності вантажу, забезпеченню його безпечного знаходження у тимчасовому (з моменту отримання від вантажовідправника і до моменту вручення вантажоотримувачу) фактичному володінні під час перевезення, які були б необхідними, виправданими та достатніми для належного виконання договірних зобов`язань по організації перевезенйя вантажу суб`єктом господарювання, яким є відповідач (експедитор) і який на постійній, професійній основі, здійснює систематичну підприємницьку діяльність у сфері організації міжнародних перевезень вантажів. Невжиття відповідачем всіх необхідних в умовах підвищеної небезпеки, що потенційно має місце у сфері міжнародних перевезень товарів, заходів безпеки зумовило пошкодження частини вантажу.
За таких обставин, на думку позивача вбачається, що шкода майну Страхувальника була завдана неправомірними діями відповідача - ТОВ “ТГЛ Україна”, який всупереч чинного законодавства України, що регулює відносини у сфері транспортно-експедиторської діяльності та перевезень та договірних зобов`язань, взятих на себе, не виконав свої обов`язки щодо належного збереження вантажу, прийнятого до перевезення та передачі у належній якості вантажоодержувачу
Вищевикладене стало підставою для звернення позивача із відповідним позовом до суду.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог та задовольнив їх у повному обсязі. 
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Правочином на підставі ч. 1 ст. 202 ЦК України є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).
Сторони є вільними згідно ст. 627 ЦК України в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору (ст. 628 ЦК України) становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами на підставі ст. 629 ЦК України.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.
За договором транспортного експедирування (ч.1 ст.926 ЦК України) одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. 
За порушення обов`язків за договором транспортного експедирування експедитор на підставі ст. 934 ЦК України відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу.
Положеннями ст. 41 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» визначено, що експедитор відповідає перед клієнтом за кількість місць, вагу, якщо проводилося контрольне зважування у присутності представника перевізника, що зафіксовано його підписом, належність упаковки згідно з даними товарно-транспортних документів, що завірені підписом представника перевізника, якщо інше не встановлено договором транспортного експедирування.  За невиконання або неналежне виконання обов`язків, які передбачені договором транспортного експедирування і цим Законом, експедитор і клієнт несуть відповідальність згідно з Цивільним кодексом України, іншими законами та договором транспортного експедирування. Експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, в тому ж порядку, як і за власні дії.
Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Так, в межах договору транспортного експедирування №2107/10 ТОВ “ТГЛ Україна” надавались транспортно-експедиторські послуги з перевезення на замовлення ТОВ “АТБ - Маркет” вантажу - ананасів консервованих, кількість місць 7800, вагою 124394.40 кг, коносамент ВКК1310001947, маршрут перевезення Laem Chabang Bangkok (Тайланд) - Дніпро (Україна). 
Як свідчать наявні матеріли справи, 01 березня 2018 року між ПАТ “Страхова компанія “Українська страхова група” та ТОВ “АТБ - Маркет” було укладено генеральний договір добровільного страхування вантажів № 40 – 0197-18-00011. Предметом вказаного договору є майнові інтереси Страхувальника, пов`язані із володінням користуванням і розпорядженням заявленими на страхування вантажами. Застрахованим вантажем за договором страхування є вантаж - ананаси консервовані у кількості 7800, вагою брутто 124394.40 кг, інвойс 6121332 від 14.09.2018 року, страхова вартість 2188904 грн. 64 коп., маршрут перевезення Laem Chabang Bangkok (Тайланд) - Дніпро (Україна).
За приписами ч. 1 ст. 352 ГК України страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб`єктів господарювання (страховиків), пов`язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.
Відповідно до ст. 979 ЦК України та ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. 
За змістом ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
Положеннями ст. 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).
Страховим випадком згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком (ст. 990 ЦК України).
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною нормою також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
За приписами ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги на підставі ст.  993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяні збитки.
Як вище вказано, перевезення вантажу здійснювалось на підставі укладеного між ТОВ “ТГЛ Україна” та ТОВ “АТБ - Маркет” договору транспортного експедирування №2107/10 за умовами якого експедитор зобов`язується за плату та за рахунок клієнта виконати, а за необхідності – також організувати виконання визначених даним договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу, а клієнт зобов`язується прийняти та оплатити належним чином надані послуги. 
У відповідності до п. 2.1.3. даного договору, експедитор зобов`язаний забезпечити збереження вантажу, пред`явленого до перевезення, з моменту приймання вантажу від вантажовідправника до моменту видачі вантажу вантажоотримувачу, нести відповідальність за втрату, недостачу або пошкодження (псування) вантажу, під час вказаного проміжку часу, у розмірі дійсної вартості вантажу, вказаної у товаросупроводжуваних документах, а також відшкодовувати у повному обсязі інші збитки клієнта та сплачувати штрафні санкції на умовах, вказаних у законодавстві України та в даному договорі. 
Так, наявними матеріалами справи підтверджується, що в місці доставки вантажу (м. Дніпро) на складі вантажоодержувача, було виявлено часткове пошкодження вантажу в контейнері MSCU6520048, а саме пошкодження контейнеру у вигляді отвору (дири) в контейнері, в результаті чого всередину потрапила вода, яка пошкодила частину вантажу - 2520 банок, вартість 1 банки 17,78 грн, сума збитку 44805 грн 60 коп. (акт пошкодження товару, претензія).
Оскільки товар був застрахований, ТОВ “АТБ - Маркет” звернулося до Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “Українська страхова група” із заявою про настання страхової події та виплату страхового відшкодування.
З матеріалів справи вбачається, що відповідна заява була розглянута, пошкодження вантажу, визнано страховою подією, у зв`язку з чим ПрАТ “СК “Українська страхова група” на підставі розрахунку остаточної суми страхового відшкодування ДКЦВ - 16595 від 13.11.2018 року, страхового акту ДКЦВ - 16595 від 13.11.2018 року, здійснило виплату страхового відшкодування на користь ТОВ “АТБ - Маркет” в розмірі 28 374,60грн., що підтверджується платіжним дорученням №23856 від 13.11.2018р.
Зважаючи на виплату позивачем страхового відшкодування за договором майнового страхування, останній отримав право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого страхового відшкодування.
Враховуючи те, що сума страхового відшкодування, яка склала 28 374,60 грн, підтверджена належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів на підтвердження погашення вказаної суми, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду з приводу того, що позовні вимоги про стягнення з відповідача вищезазначеної суми є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 
Судова колегія відхиляє твердження апелянта з приводу того, що умовами договору доручення від 21.07.2010 року не передбачено покладення на відповідача функцій перевізника, доставки вантажу, з огляду на таке. 
Транспортне експедирування як вид господарської діяльності не може розглядатися окремо від перевезення, це комплекс заходів, які супроводжують процес перевезення вантажів на всіх його стадіях (сортування вантажів під час їх прийняття до перевезення, перевалка вантажів у процесі їх перевезення, облік надходження вантажів під час видачі вантажу тощо), і саме це дає підстави розглядати її допоміжним щодо перевезення видом діяльності. Тому кожна послуга, що надається експедитором клієнту, по суті є транспортною послугою. 
Відтак, правовідносини з перевезення вантажів автомобільним транспортом регулюються Главою 32 ГК України та Главою 64 ЦК України. 
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 906/190/19.
Статтями 618, 932 Цивільного кодексу України та частиною 3 статті 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" передбачено відповідальність експедитора за збереження вантажу та за дії третіх осіб, які залучені ним до виконання договору транспортного експедирування, в тому ж порядку, як і за свої дії. 
Відповідно до статті 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.
Згідно з частинами першою, третьою статті 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу. 
Відповідно до статті 308 ГК України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.
З огляду на наведені припис чинного законодавства та умови укладеного договору транспортного експедирування, колегія суддів дійшла висновку, що експедитор, прийнявши товар в пункті завантаження, без будь-яких зауважень в товарно-транспортних документах, несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу під час його транспортування до моменту його видачі.
Згідно з ст. 932 ЦК України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб, експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.
При цьому, слід також зауважити, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що перевезення застрахованого вантажу залучались будь-які треті особи (перевізники).
З приводу доводів викладених апелянтом у відповіді на відзив колегія суддів зазначає наступне. 
За приписами ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 266 ГПК України визначено, що особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.
У відповідності до ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 118 ГПК України).
Так, наведені відповідачем у відповіді на відзив доводи фактично є доповненням до апеляційної скарги, проте такі доповнення подані із пропуском встановлених чинним процесуальним законодавством строків та не містять клопотання, із відповідним обґрунтуванням, про поновлення такого строку, з огляду на що, доповнення до апеляційної скарги, викладені скаржником у заяві з процесуальних питань (відповіді на відзив), залишаються колегією суддів без розгляду.
Згідно з статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням того, що наведені в апеляційній скарзі порушення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 27.08.2020.   
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржників.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України,  колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 27.08.2020 у справі №916/1712/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Датою ухвалення та складання повного судового рішення є 21.12.2020 у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Мишкіної М.А. з 30.11.2020 по 18.12.2020.

Головуючий суддя                                                                      Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                  Лавриненко Л.В.

Суддя                                                                                   Мишкіна М.А.