УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 679/490/19
Провадження № 22-ц/4820/1559/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
29 жовтня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В., 

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу №679/490/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 24 червня 2020 року (суддя Базарник Б.І., повне судове рішення складено 03 липня 2020 року) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд
у с т а н о в и в :
У березні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк), звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що відповідно до укладеного договору б/н від 14 квітня 2012 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 17000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач у заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між ним і Банком договір про надання банківських послуг. Взяті на себе за кредитним договором зобов`язання ОСОБА_1 не виконав, у зв`язку з чим станом на 27 лютого 2019 року виникла заборгованість у розмірі 24651,58 грн, у тому числі: 7782,13 грн – заборгованість за тілом кредиту, 5901,32 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 8493,59 грн – пеня за прострочене зобов`язання, 824,46 грн – пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн, 500,00 грн – штраф (фіксована частина), 1150,08 грн – штраф (процентна складова).
Зазначену заборгованість позивач просив стягнути з відповідача.
Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 24 червня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у сумі 7782,13 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.
ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог, в апеляційній скарзі просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові. Посилається на його незаконність та необґрунтованість. При зазначенні встановлених обставин справи суд послався на анкету-заяву від 03 серпня 2012 року, яка відсутня в матеріалах справи. Подана ним анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 14 квітня 2012 року не містить будь-яких даних про суму кредиту чи кредитного ліміту, виду та строку кредитної картки. Позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження суми наданого кредитного ліміту, видачі картки «Універсальна» та наявності заборгованості. Станом на 27 лютого 2019 року заборгованості за кредитним договором він не має, наявна переплата у сумі 76045,47 грн.
У відзиві АТ КБ «ПриватБанк» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на необґрунтованість її доводів.
Рішення суду у частині відмови у задоволені вимог не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
 Відповідно до п. 2, п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Встановлено, що 14 квітня 2012 року між Банком і ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 17000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Укладення договору відбулося шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.  ОСОБА_1 були надані кредитні картки № НОМЕР_1 від 13.08.2012 року, № НОМЕР_2 від 18.03.2013 року, а також № НОМЕР_3 від 28.01.2017 року зі строком дії до жовтня 2020 року.
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
При задоволенні вимог про стягнення кредиту суд виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти у повному обсязі у добровільному порядку не повернуті Банку. 
Проте, такий висновок суду не відповідає обставинам справи і вимогам закону. 
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до матеріалів справи на підтвердження позовних вимог Банк надав копію анкети-заяви від 14 квітня 2012 року, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, виписку по рахунку та розрахунок заборгованості. 
За розрахунком позивача за договором виникла заборгованість станом на 27 лютого 2019 року у розмірі 24651,58 грн, у тому числі: 7782,13 грн – заборгованість за тілом кредиту, 5901,32 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 8493,59 грн – пеня за прострочене зобов`язання, 824,46 грн – пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн, 500,00 грн – штраф (фіксована частина), 1150,08 грн – штраф (процентна складова). 
Однак із наданих Банком розрахунку заборгованості (а.с.5-9), виписки по рахунку (а.с.79-94) вбачається, що за договором погашено: заборгованість за кредитом у сумі 68292,07 грн, заборгованість по пені, комісії – 125,54 грн. За рахунок кредиту погашені проценти у сумі 21229,63 грн і заборгованість за процентами відсутня. Витрати клієнтом кредитних коштів складають 45540,88 грн. 
Позивач не надав достатніх доказів того, що в ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитом. Погашення не передбачених договором процентів на суму 21229,63 грн за рахунок кредиту фактично призвело до збільшення заборгованості за кредитом на цю суму. Наявні в матеріалах справи документи підтверджують використання відповідачем кредитних коштів на суму 45540,88 грн і погашення ним заборгованості за договором на суму 68417,61 грн (заборгованість за кредитом - 68292,07 грн, заборгованість по пені, комісії - 125,54 грн).
Відповідно до частин 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи змістом (частина 1 статті 76 ЦПК України). 
Згідно з частинами 1 і 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
На підставі частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
Отже, у зв`язку з недоведеністю факту наявності заборгованості за кредитом позовні вимоги про стягнення кредиту задоволенню не підлягають.
У зв`язку з наведеним, рішення суду першої інстанції у частині задоволення вимог про стягнення кредиту та стягнення судового збору підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову в позові про стягнення заборгованості за кредитом (тілом кредиту).
Керуючись ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 24 червня 2020 року в частині задоволення позову і стягнення судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
В позові Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом відмовити.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 29 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач О.І. Талалай 

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта