Справа № 128/1818/20 
Провадження № 33/801/1025/2020
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л. П.
Доповідач: Сало Т. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року                                                                                    м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., розглянувши клопотання  ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького районного суду Вінницької області від 17 серпня 2020 року в справі про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
встановив:
Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 17 серпня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень на користь держави із позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 07 грудня 2020 року подав апеляційну скаргу разом із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови.
Вказана заява мотивована тим, що копію постанови в день її винесення йому не було вручено. Попередні відмови суддів у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови спрямовані на порушення його права на апеляційне оскарження. Судом не було з`ясовано, коли саме він отримав оскаржувану постанову суду, коли саме він надіслав апеляційну скаргу, чи була постанова надіслана у визначені КУпАП строки. Вважає, що термін на апеляційне оскарження відраховується не з дати винесення постанови, а з дати отримання її повного тексту.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.
Наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження.
Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова винесена 17.08.2020 (а.с.15).
Копію постанови направлено на адресу ОСОБА_1 18.08.2020 (а.с.18).
Визначений ч. 2 ст. 294 КУпАП строк на апеляційне оскарження – до 27.08.2020. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано 07.12.2020, тобто через три місяці після винесення постанови.
Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що ОСОБА_1 був присутнім у судовому засіданні при винесенні оскаржуваної постанови, тому був обізнаний про прийняте судом рішення та порядок і строк його оскарження.
Помилковою є позиція заявника, що відлік строку на апеляційне оскарження постанови відраховується з моменту отримання її копії, оскільки згідно положень ст. 294 КУпАП строк на апеляційне оскарження відраховується саме з моменту винесення постанови.
Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 до подання 02.12.2020 апеляційної скарги неодноразово (чотири рази) звертався до Вінницького апеляційного суду із скаргами на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 17.08.2020 у даній справі.
Так, постановами Вінницького апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року (а.с.42-43), 02 листопада 2020 року (а.с.56-57), 18 листопада 2020 року (а.с.69-70) та 30 листопада 2020 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького районного суду Вінницької області від 17 серпня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП відмовлено, апеляційну скаргу повернуто скаржнику.
При цьому, мотиви заяви ОСОБА_1 аналогічні мотивам попередньо поданих ним заяв і їм вже надавалася відповідна оцінка при попередніх зверненнях до суду із апеляційними скаргами. Обставин, які були б безумовною підставою для поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького районного суду Вінницької області від 17.08.2020 ним не наведено.
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями  встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).
За таких обставин, за відсутності поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького районного суду Вінницької області від 17 серпня 2020 року, у поновленні цього строку необхідно відмовити, а апеляційну скаргу з доданими матеріалами повернути особі, яка її подала.
Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, 
постановив:
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького районного суду Вінницької області від 17 серпня 2020 року в справі про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відмовити. 
Апеляційну скаргу з доданими матеріалами повернути особі, яка її подала. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало