ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                                                                                         Головуючий І інстанції: Супрун Ю.О.
21 грудня 2020 р. 	Справа № 520/12091/2020	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Рєзнікової С.С. ,
розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року по справі за адміністративним позовом  ОСОБА_1 до   Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - 
В с т а н о в и л а:
           10.09.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, яким фактично просить: визнати неправомірними дії відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – ГУ ПФУ в Харківській області, пенсійний орган) щодо здійснення з 19.02.2020 року перерахунку її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Апеляційного суду Харківської області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 17.03.2020 року; зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи, який дає їй право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою в Українській юридичній академії – 1 рік 6 місяців 15 днів; зобов`язати відповідача обрахувати розмір її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 54 відсотків суддівської винагороди та здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Апеляційного суду Харківської області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 17.03.2020 року, виходячи з розміру 54 відсотків суддівської винагороди, починаючи з 19.02.2020 року, з виплатою донарахованих сум.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 24.01.2020 року, з урахуванням положень п. 25 розділу ХП Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі – Закон  № 1402-VIII в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), їй здійснений перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. З дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 28.02.2020 року № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Позивач зазначає, що саме з 19.02.2020 року, наступного дня з дати ухваленні Конституційним Судом Рішення від 18.02.2020 року у неї виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402-VIII, зокрема п. 4 п. 24 Прикінцевих та перехідних положень, яким передбачалось, що розмір посадового окладу судді з 01.01.2020 року становить для судді  апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року.
Отримавши в Апеляційному суді Харківської області довідку від 17.03.2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 17.03.2020 року, вона звернулась до відповідача із заявою для проведення перерахунку свого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Відмову пенсійного органу у здійсненні означеного перерахунку вважає безпідставною та такою, що суперечить вищеозначеному судовому Рішенню.
Також позивач зазначає, що відповідачем безпідставно, незважаючи на чисельну судову практику, до стажу роботи, який дає їй право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, не зараховано половину строку навчання за денною формою в Українській юридичній академії – 1 рік 6 місяців 15 днів.
На момент її звільнення у відставку і до часу звернення до суду діє ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII, згідно вимог якої щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Позивач вважає, що розмір її довічного грошового утримання мав би складати 54 відсотки грошового утримання судді.
Заперечуючи вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 , відповідач зазначає, що відповідно до абзацу 4 п. 34 розділу ХП Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). В свою чергу, Закон України від 15.12.1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» не передбачав право включення до стажу, який дає суддям право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання за денною формою у юридичних ВНЗ. Також відповідач зазначає, що після 19.02.2020 року, тобто після прийняття 18.02.2020 року Конституційним Судом України Рішення по справі № 2-р/2020, розмір суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, не змінився і, таким чином, відсутні підстави для проведення перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Апеляційного суду Харківської області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 17.03.2020 року.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 задоволені частково.
Так, судовим рішенням визнано протиправним та скасовано Рішення відділу з питань перерахунків пенсій № 19 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 21.08.2020 року № 2 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі Довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 17.03.2020 року № 01-33/254/2020, виданої Апеляційним судом Харківської області.
Пенсійний орган зобов`язаний здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно із довідкою про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 17.03.2020 року № 01-33/254/2020, виданої Апеляційним судом Харківської області з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.
В задоволені вимог адміністративного позову в іншій частині судом відмовлено.
За рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Харківській області на користь позивача у відшкодування судових витрат (по сплаті судового збору) стягнуто 840 грн.
Судове рішення вмотивовано тим, що пункт 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1402-VIII втратили чинність з 18.02.2020 року. Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 року № 2-р/2020 Закон України № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Як наслідок, з 18.02.2020 року на порядок обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці поширюються положення ст.. 142 Закону України № 1402-VIII, у силу приписів частини четвертої якої суддя у відставці має право на перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. В матеріалах справи міститься рішення відділу з питань перерахунків пенсій щодо відмови у перерахунку позивачу (судді у відставці) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Відтак, за наявності рішення суб`єкта владних повноважень, яке визнане судом протиправним, суд зазначає, що оскаржувані дії поглинаються скасуванням прийнятого рішення, оскільки суб`єктом владних повноважень проявлено активну поведінку - прийнято рішення про відмову позивачу у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Суд не визнав аргументованими твердження відповідача щодо відсутності порядку проведення перерахунку, як підстави відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки підставою для проведення перерахунку є збільшення розміру суддівської винагороди працюючого судді, що підтверджене відповідною довідкою, яку надав позивач, а необхідності окремого порядку проведення перерахунку Закон «Про судоустрій і статус суддів», як і інші законодавчі акти, чинні на момент виникнення спірних правовідносин не передбачають.
Як встановлено судом позивачем в позовній заяві невірно вказано номер довідки, оскільки як вбачається з матеріалів доданих до позовної заяви документів наявна довідка видана Апеляційним судом Харківської області на ім`я ОСОБА_1 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 17.03.2020 року за № 01-33/254/2020. Між тим, згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. За цих обставин, суд дійшов висновків, що належним та ефективним способом захисту порушених у спірних відносинах прав позивача є визнання протиправним та скасування Рішення відділу з питань перерахунків пенсій № 19 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 21.08.2020 року № 2 про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі Довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 17.03.2020 року № 01-33/254/2020, виданої Апеляційним судом Харківської області та зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно із довідкою про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 17.03.2020 року № 01-33/254/2020, виданої Апеляційним судом Харківської області з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 року
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання здійснити зарахування до стажу роботи позивача, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою в Українській юридичній академії - 1 рік 6 місяців 15 днів, суд зазначено, що з матеріалів справи судом не встановлено, що позивач зверталась до відповідача з приводу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за довідкою про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 17.03.2020 року № 01-33/254/2020, виданої Апеляційним судом Харківської області, та саме з урахуванням до її стажу період навчання, доказів протилежного суду не надано, судом не встановлено. Крім того, спірне рішення відповідача про відмову в перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці також не містить в собі відмови відповідача з приводу перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці саме з урахуванням до стажу періоду навчання. Отже, між сторонами в даному випадку спору щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці саме з урахуванням до стажу роботи період навчання не виникло. А оскільки судовому захисту підлягають саме порушенні права та законні інтереси, у задоволенні позовних вимог в цій частині належить відмовити. В зобов`язальній частині позову про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у певній відсотковості, спору між сторонами не виникло, оскільки відповідачем відмовлено у перерахунку взагалі.
Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить його скасувати в частині, якою судом відмовлено у задоволенні вимог адміністративного позову.
Доводи, покладені в обґрунтування вимог апеляційної скарги, за своєю суттю аналогічні підставам, наведеним позивачем в адміністративному позові.
На час розгляду справи, відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи. 
Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1  ст. 4 КАС України).
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308). 
За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. 
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення відповідно до положень ст. 317 КАС України слід в оскаржуваній частині слід скасувати, з огляду на наступне.
Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 з грудня 1996 року по серпень 2011 року працювала суддею Балаклійського районного суду Харківської області, з серпня 2011 року – суддею апеляційного суду Харківської області.  
Рішенням Вищої Ради правосуддя від 11.05.2017 року № 1096/0/15-17 позивач ОСОБА_1 звільнена з посади судді апеляційного суду Харківської області за власним бажанням.
Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». Розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача на час призначення склав 21.824 грн (з 01.08.2020 року – 43.006,92 грн).
У зв`язку із зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, 17.08.2020 року позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці до якої додав довідку від 17.03.2020 року № 01-33/254/2020, видану Апеляційним судом Харківської області, про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Вказана довідка в відповідно до Додатка 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року № 3-1, Закону № 1402-VIII, рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 року № 2-р/2020 про те, що станом на 18.02.2020 року суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці складає 203.631,21 грн, у тому числі: - посадовий оклад – 131.375грн; - доплата за вислугу років (50 відсотків) – 65.687,50 грн; - доплата за перебування на адміністративній посаді в суді (5 відсотків) – 6.568,75 грн.
Рішенням від 21.08.2020 року № 2 пенсійний орган повідомив позивача про відмову в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді на підставі означеної довідки з посиланням, зокрема, на те, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці проводиться у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Натомість після 18.02.2020 року не приймались нормативно-парові акти щодо зміни розміру складових такої винагороди.
30.09.2016 року набрав чинності Закон № 1402-VIII, частинами 1 та 2 ст. 135 якого визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Частиною третьою ст. 135 Закону № 1402-VIII було встановлено, що базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) 30 мінімальних заробітних плат - судді місцевого суду; 2) 50 мінімальних заробітних плат - судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду; 3) 75 мінімальних заробітних плат - судді Верховного Суду.
Згідно із ч. 1 ст. 142 Закону № 1402-VI1 судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;
2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (ч. 2 ст. 142 Закону № 1402-VI).
Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Частиною четвертою та п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Водночас Законом № 1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017 року, зокрема, частину третю ст. 135 Закону № 1402-VIII було викладено в такій редакції: «Базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року».
Разом з цим Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Пунктом 22 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (положення якого діяли до моменту виключення цього пункту Законом України від 16.10.2019 року № 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» (далі – Закон № 193-IX) було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом (тобто Законом № 1402-VIII), мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Пункт 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII передбачав, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». 
Згідно з п. 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., NN 41 - 45, ст. 529; 2015 р., NN 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Законом України від 16.10.2019 року № 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» (набрав чинності 07.11.2019 року), було виключено пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI.
Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 року № 2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п. 25 розділу XII Прикінцеві та перехідних положень Закону № 1402-VIII, зі змінами.
У вказаному рішенні зазначено, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (п. 4 ч. 6 ст. 126 Конституції України).
Судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.
Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.
У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 року у справі № 2-р/2020 пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, визнав неконституційним.
Таким чином, з 19.02.2020 року пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, яким, окрім іншого, передбачалось, що коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., NN 41 - 45, ст. 529; 2015 р., NN 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами), та, що за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону, втратив чинність.
Відтак, з 19.02.2020 року позивач ОСОБА_1 набула право на обчислення щомісячного довічного грошового утримання згідно із положеннями ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VI про те, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
За приписами ст.ст. 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Частиною першою ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Як зазначив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
Частиною 6 ст. 47 та пунктом 8 ч. 4 ст. 48 Закону № 2453-VI визначено, що незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.
За правилами частини першої ст. 116 Закону № 1402-VIII суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до ст. 137 цього Закону, має право подати у відставку.
Відповідно до ст. 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Відповідно до абзацу четвертого п. 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII за суддями, призначеними чи обраними на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігається визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
В абзаці другому частини четвертої статті 43 Закону N 2862-XII (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді) передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
При цьому, згідно з абзацом 2 п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (яка діяла одночасно із Законом № 2862-XII та втратила чинність 01.01.2012 року), доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 року № 545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.
Вищенаведене узгоджується з положеннями Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).
Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
Аналогічні висновки, також, висловленні у рішенні Ради суддів України «Щодо обчислення стажу роботи для виникнення права на відставку, надбавку за вислугу років та додаткову відпустку» від 13.03.2015 року №  20.
Колегія суддів вважає, що неправомірним є позбавлення особи, зокрема, судді, набутого статусу (наприклад, статусу особи, яка має стаж роботи на посаді судді у конкретному кількісному вимірі), оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності. При цьому, дозволяється, виключно шляхом прийняття закону, змінити механізм використання такого статусу у формі зменшення розміру фінансових виплат або пільг, а також позбавлення особи права на перерахунок певних соціальних виплат тощо.
Як встановлено судом повноваження позивача ОСОБА_1 як судді припинилися з дня прийняття Вищою Радою правосуддя рішення від 11.05.2017 року № 1096/0/15-17, яким позивач була звільнена з посади судді Апеляційного суду Харківської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Отже, з 11.05.2017 року позивач припинила свої повноваження як суддя та набула право на призначення грошового утримання судді у відставці на умовах, визначених нормами законодавства, чинного станом саме на 11.05.2017 року, оскільки на посаду судді позивач ОСОБА_1 була призначена 02.12.1996 року Указом Президента України № 973/96 від 18.10.1996 року, станом на 21.06.2008 року мала стаж роботи на посаді судді більш ніж 10 років, звільнена з посади судді – 11.05.2017 року.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.
Це підтверджується також положеннями Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 року № 1798-VIII, яким були внесені зміни в Закон України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: «Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)».
Також колегія суддів зазначає, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) пенсійним органом при розгляді заяви про призначення (перерахунок) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці і застосовується, як для прийняття рішення про призначення означеного утримання, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
Гарантоване ст. 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення. При цьому, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право – конкретизоване у законах України.
Стаття 13 Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» проголошує: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у п. 75 рішення від 05.04.2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови,  що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в  правах (абз. 10 п. 9).
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Згідно з п.п. 3, 4 розділу П та п. 4 розділу IV Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року № 3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 20.03.2017 року №  5-1), - звернення за перерахунком щомісячного довічного утримання проводиться в разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді (в разі збільшення розміру винагороди судді Конституційного Суду України), який працює на відповідній посаді. Перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з дня виникнення права на відповідний перерахунок. Орган, що призначає щомісячне довічне утримання, не пізніше 10 днів після винесення рішення інформує особу про призначення щомісячного довічного утримання із зазначенням його розміру або про відмову в призначенні щомісячного довічного утримання із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
З урахуванням зазначених норм права та встановлених судом обставин справи, колегія суддів вважає, що, застосовуючи положення ч. 2 ст. 9 КАС України, виходячи за межі позовних вимог позивача ОСОБА_1 , скасовуючи, як протиправне, рішення відповідача від 21.08.2020 року № 2 про відмову у здійсненні позивачу перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, мав би не тільки визначитися про обов`язок пенсійного органу здійснити означений перерахунок з урахуванням інформації, що мається в довідці апеляційного суду Харківської області від 13.02.2020 року, а і зазначити про обов`язок відповідача зарахувати до стажу роботи позивача, який дає їй право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою в Українській юридичній академії – 1 рік 6 місяців 15 днів, оскільки це впливає на визначення пенсійним органом розміру щомісячного довічного утримання.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у лютому 1994 року закінчила Українську державну юридичну академію (а.с. 13). Факт навчання ОСОБА_1 на очному відділенні Української державної юридичної академії відповідач не спростовує, свідченням чого є розрахунок стажу за пенсійною справою 858597 (а.с. 11). З цього розрахунку вбачається, що період навчання позивача з 01.09.1989 року по 30.09.1992 року, тобто 3 роки 1 місяць, пенсійним органом зарахований до загального стажу. Відповідно до розрахунку - стаж роботи позивача, який дає їй право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 20 років 5 місяців 23 дні. Половина строку навчання (1 рік 6 місяців 15 днів) до означеного стажу відповідачем протиправно не врахована.
Таким чином, стаж роботи позивача, який дає їй право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 22 роки 5 місяців 23 дні. Що в свою чергу надає позивачу право на отримання довічного грошового утримання у розмірі 54 відсотка суддівської винагороди судді апеляційного суду.
Підпунктом 4 пункту 24 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII визначено, що розмір посадового окладу судді з 01.01.2020 року становить для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Колегія суддів зазначає, що набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України, яким визнаються неконституційними відповідні норми законодавства, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке згодом було визнано неконституційним. Відтак, такі правовідносини безпосередньо пов`язуються з дією закону. Тобто, якщо це один день (втрата чинності повністю чи в окремій частині закону за Рішенням Конституційного Суду України з дня його ухвалення), то цей строк закінчується о 24 години 00 хвилини цього дня. Відповідно, з 00 годин 00 хвилин наступного дня, з дати ухвалення відповідного Рішення Конституційного Суду України, до правовідносин, що регулюється таким законодавством застосовується норма, що відповідає Конституції України, вступила у силу і діє.
Перерахунок, який просить здійснити позивач з 19.02.2020 року, обумовлений відновленням раніше порушених його прав з дати ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 18.02.2020 року у справі № 2-р/2020.
Отже, саме з 19.02.2020 року, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 року у справі № 2-р/2020 у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402-VIII в розмірі 54 відсотків суддівської винагороди судді апеляційного суду відповідно до довідки Апеляційного суду Харківської області від 13.02.2020 року.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України, ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП], заява N 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП], заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», заява № 21151/04, п. 72, від 08.04.2008 року, і «Москаль проти Польщі», заява № 10373/05, п. 51, від 15.09.2009 року). Також на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії», заява N 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії», заява N 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» (заява N 50389/99) Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів» (заява № 1948/04), ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Оскільки означені обставини залишені судом першої інстанції поза увагою та цим обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів дійшла висновку про задоволені вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування судового рішення в оскаржуваній частині з прийняттям нового судового рішення, яким зобов`язує відповідача зарахувати до стажу роботи позивача ОСОБА_1 , який дає їй право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою в Українській юридичній академії – 1 рік 6 місяців 15 дні.
Колегія суддів змінює абзац 3 резолютивної частини, викладаючи його у наступній редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області з 19.02.2020 року провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 , виходячи з розміру 54 відсотків суддівської винагороди, визначеної у довідці Апеляційного суду Харківської області від 17.03.2020 року № 01-33/254/2020, та здійснити виплату донарахованих сум».
Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).  
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ч. 2 ст. 9, ст.ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року скасувати в частині відмови в задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 з прийняттям нового судового рішення, яким:
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , який дає їй право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою в Українській юридичній академії – 1 рік 6 місяців 15 дні.
Змінити абзац 3 резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року, викладаючи його у наступній редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області з 19.02.2020 року провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 , виходячи з розміру 54 відсотків суддівської винагороди, визначеної у довідці Апеляційного суду Харківської області від 17.03.2020 року № 01-33/254/2020, та здійснити виплату донарахованих сум».
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова 	
Судді	   	А.О. Бегунц    С.С. Рєзнікова