П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/3613/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Томчук А.В.  
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
14 грудня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Курка О. П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
В липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просив:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 07.07.2020 №023830002482 про перерахунок пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, починаючи з 01.07.2020, проводити щомісячну виплату пенсії у розмірі 37239,20 грн.
Обгрунтовуючи позовні вимоги,  позивач зазначив про протиправність рішення Пенсійного фонду щодо встановлення йому надбавки до пенсії у розмірі 30% за особливі заслуги перед Україною та відмови у проведенні перерахунку раніше призначеної пенсії з врахуванням довідки про заробітну плату працюючого народного депутата, виданої Апаратом Верховної ради України від 21.07.2020 №15/60-133 (81485).
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду першої інстанції, прийнятого з порушенням норм матеріального права.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому пенсійний орган просить відмовити в задоволенні скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 308 КАС України).
Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 26.06.2018 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію, призначену відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058.
Відповідно до довідки Апарату Верховної ради України від 04.06.2020 №20-75/761 позивач - ОСОБА_1 , був народним депутатом України Верховної Ради України четвертого скликання з 14.05.2002. У період з 11.06.2002 по 02.07.2002 позивач був членом комітету ВРУ з питань економічної політики, управління народним господарством, власності та інвестицій. З 03.07.2002 по 17.05.2005 працював на посаді члена підкомітету з питань зовнішньоекономічної діяльності та митного законодавства Комітету ВРУ з питань економічної політики, управління народним господарством, власності та інвестицій.
Згідно довідки Апарату Верховної ради України від 21.07.2020 №15/60-133 (81485) заробітна плата працюючого народного депутата України станом на 17.07.2020 складає: голови підкомітету ВРУ посадовий оклад 21 651 грн., надбавка за інтенсивність праці 21 651 грн. Народним депутатам, яким присвоєно почесне звання або які мають науковий ступінь, здійснюються доплати та надбавки до посадового окладу: доплата за науковий ступінь кандидата наук – 15%, надбавка за почесне звання «заслужений» – 20%.
03.07.2020 через портал електронних послуг, ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії, вид пенсії вказано «призначення пенсії за особливі заслуги перед Україною».
Рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області від 07.07.2020 №023830002482 позивачу призначено надбавку за особливі заслуги перед Україною в розмірі 30% від прожиткового мінімуму, визначеного для осіб, які втратили працездатність, внаслідок чого пенсія позивача, починаючи з 01.07.2020 по 30.11.2020 складала 6648,83 грн., а з 01.12.2020 – 6665,93 грн.
Не погоджуючись з рішенням відповідача про призначення надбавки, а не щодо проведення перерахунку пенсії з урахуванням приписів п.13 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», внаслідок чого його пенсія станом на 01.07.2020 має складати 37239, 20 грн., позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у законодавстві, що регулює питання перерахунку пенсії вказаної категорії осіб (народних депутатів), відбулись зміни, тобто по новому врегульовано відносини у даній сфері. На час розгляду даної справи положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не визнані неконституційними.
Судом першої інстанції також зазначено, що відповідно до статті 22 Конституції України, проведений перерахунок пенсії позивача та встановлення останньому надбавки до розміру пенсії у відповідності до Закону України "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною" не призводить до звуження (обмеження) змісту та обсягу його конституційних прав на пенсійне забезпечення, оскільки проведений перерахунок не призвів до зменшення розміру пенсії позивача, яку він отримував до цього, тобто, не відбулося звуження обсягу вже набутих позивачем прав та/або позбавлення його права на соціальний захист.
Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Нормативно-правовим актом, який визначає статус (права, обов`язки і відповідальність) народного депутата України у Верховній Раді України та за її межами, встановлює правові і соціальні гарантії здійснення народним депутатом України своїх депутатських повноважень, є Закон України «Про статус народного депутата України».
У відповідності до абз.1 ч.12 статті 20 Закону України «Про статус народного депутата України» від 17 листопада 1992 року № 2790-XII зазначалося, що після досягнення чоловіками 62 років і жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також у разі визнання інвалідом I або II групи народному депутату призначається пенсія в розмірі 60 відсотків суми місячної заробітної плати працюючого народного депутата з урахуванням всіх доплат та надбавок до посадового окладу, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Нарахування пенсії здійснюється із суми заробітної плати, що складається з посадового окладу з урахуванням усіх доплат та надбавок працюючого народного депутата на момент призначення пенсії.
Згідно приписів абз.11 ч.12 статті 20 вказаного Закону передбачалося, що у разі зміни розміру заробітної плати працюючим народним депутатам відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсій здійснюється з усієї суми місячної заробітної плати працюючого народного депутата з урахуванням всіх доплат та надбавок до посадового окладу, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працюючих народних депутатів з дня виникнення права на перерахунок пенсій без обмеження граничного розміру пенсії.
Частиною 17 статті 20 Закону України «Про статус народного депутата України» визначено, що положення частин другої, третьої, п`ятої, шостої, одинадцятої, дванадцятої, тринадцятої, чотирнадцятої, п`ятнадцятої, шістнадцятої цієї статті поширюються також на народних депутатів України починаючи з першого скликання і не можуть бути скасовані чи звужені іншими законодавчими актами.
01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28 грудня 2014 року, згідно п. 28 якого визначено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій народним депутатам України визначаються Кабінетом Міністрів України.
Також, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.
В той же час, як вірно встановлено судом першої інстанції, з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII до положень статті 20 вказаного Закону внесено зміни.
Зокрема, згідно ч.12 статті 20 Закону України «Про статус народного депутата України» (у редакції, що була чинна на момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії) пенсійне забезпечення народних депутатів здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Тобто, у зв`язку із набуттям чинності цього Закону, норми ч.12 статті 20 Закону України «Про статус народного депутата України», що передбачали перерахунок пенсій особам, які мають право на пенсійне забезпечення народного депутата, втратили чинність. 
Відтак, станом на момент виникнення спірних правовідносин відсутнє призначення пенсії і її перерахунок на підставі Закону України "Про статус народного депутата". 
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.06.2020 року у справі №307/1732/17. 
Тобто, пенсія позивачеві призначалась за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Судом першої інстанції вірно зауважено, що у межах спірних правовідносин не підлягають застосуванню приписи Закону України «Про статус народного депутата України» у редакції, чинній до 11.10.2017, оскільки позивач ОСОБА_1 набув права на пенсійне забезпечення з 26.06.2018. Тобто на момент виникнення у позивача відповідного права на призначення пенсії, при її призначенні народному депутату підлягали застосуванню норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Разом з тим, Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28 грудня 2014 року не містить аналогічної норми, яка б визначала умови та порядок перерахунку пенсій у зв`язку з підвищенням заробітної плати народним депутатам України.
Вказане стосується також і Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який не містить такої підстави для перерахунку пенсій, як підвищення заробітної плати працюючих народних депутатів. 
З аналізу наведених норм вбачається, що на момент звернення позивача з заявою про перерахунок пенсії норми ч. 12 статті 20 Закону України «Про статус народного депутата України», що передбачали перерахунок пенсій особам, які мають право на пенсійне забезпечення народного депутата, втратили чинність. 
Вирішуючи питання застосування вказаних вище норм права у часі, колегія суддів зазначає, що правовідносини щодо перерахунку пенсій регулюються нормами права, чинними на момент виникнення права на такий перерахунок (звернення із заявою про перерахунок).
Враховуючи те, що на момент коли, як вважає апелянт, виникло право на перерахунок пенсії, в законодавстві відсутні норми, які б регламентували умови та порядок проведення такого перерахунку, у відповідача не було правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивачу.
З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на те, що у законодавстві, що регулює питання перерахунку пенсії вказаної категорії осіб, відбулись зміни, тобто, по новому врегульовано відносини у даній сфері.
На час розгляду даної справи положення Закону України «Про загальнообов`язкове  державне пенсійне страхування» не визнані неконституційними.
Щодо інших доводів позивача, судова колегія відзначає, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі “РуїзТорія проти Іспанії”, параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні “Петриченко проти України” (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Гонтарук В. М.    Курко О. П.