РІШЕННЯ
Іменем України

06 жовтня 2020 року 
Київ
справа №9901/182/20
адміністративне провадження №П/9901/182/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Уханенка С.А.,
суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В., Кашпур О.В., Радишевської О.Р.,
розглянув у письмовому провадженні позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом про визнання протиправною бездіяльності Президента України щодо розгляду його звернень від 13.02.2020, 20.02.2020 і 31.05.2020, зобов`язання Президента України особисто розглянути і надати відповіді на звернення.
Позов обґрунтував тим, що він неодноразово звертався до Президента України зі скаргами про порушення посадовими особами Міністерства внутрішніх справ України його прав як інваліда війни, зокрема, на санаторно-курортне лікування у відомчих закладах. Однак відповідач усупереч частині другій статті 14, частині другій статті 15 і частині другій статті 16 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР "Про звернення громадян" (далі - Закон №393/96-ВР) особисто не розглянув ці звернення та не вжив жодних заходів щодо захисту його права на безпечне життя і охорону здоров?я.
У відзиві на позову заяву представник Президента України просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що розгляд звернень позивача правомірно організовано Офісом Президента України (далі - Офіс) у порядку та спосіб, визначений Конституцією і законами України.
З урахуванням положень пункту 1 частини першої статті 263 і частини другої статті 266 КАС України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив таке.
13.02.2020 ОСОБА_1 подав на ім`я Президента України скаргу, в якій, висловивши незгоду з наданими керівником Офісу відповідями на його попередні звернення та зауваживши про системні порушення працівниками Офісу статті 40 Конституції України і статті 7 Закону №393/96-ВР під час направлення звернень без перевірки до тих органів, дії яких оскаржуються, просив призначити час для його особистого прийому, як інваліда внаслідок війни, Президентом України.
У заяві від 20.02.2020 ОСОБА_1 просив Президента України посприяти йому у забезпеченні санаторно-курортним лікуванням у МРЦ МВС "Синяк".
У відповідь на звернення від 13.02.2020 Департамент з питань звернень громадян Офісу Президента України листом від 17.03.2020 №22/009726-06 повідомив позивачу, що йому вже надавалася відповідь на звернення з аналогічного питання, тому на підставі частини другої статті 8 Закону №393/96-ВР керівником Офісу погоджено припинення розгляду його звернень щодо особистого прийому Президентом України.
Так, у матеріалах справи є лист від 06.02.2020 №02-01/475 за підписом керівника Офісу Президента України, в якому на звернення ОСОБА_1 від 20.01.2020 з проханням призначити йому особистий прийом Главою держави повідомлено, що особистий прийом громадян в Офісі проводиться працівниками Департаменту з питань звернень громадян згідно із затвердженим графіком (зазначено графік прийому та джерела отримання більш детальної інформації).
Листом від 25.03.2020 №22/015374-06К Департамент з питань звернень громадян Офісу Президента України повідомив ОСОБА_1 , що його звернення від 20.02.2020 надіслано для розгляду за належністю до Міністерства внутрішніх справ України.
31.05.2020 позивач направив Президенту України звернення, у якому вкотре просив про особистий прийом, зазначивши, що жодна його скарга не була розглянута відповідно до вимог чинного законодавства України, оскільки відповіді надані особами, які не уповноважені на виконання функцій Президента України та привласнили його повноваження. Звернув увагу на конституційний обов?язок Президента України гарантувати додержання прав і свобод людини і громадянина.
Останнє звернення ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Статтею 40 Конституції України встановлено, що всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон №393/96-ВР.
Відповідно до положень статті 3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява - це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Скаргою є звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Згідно з частиною першою статті 5 Закону №393/96-ВР звернення громадян адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
У частині другій статті 14, частині другій статті 15 і частині другій статті 16 Закону №393/96-ВР закріплено правило про те, що пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій особисто.
Крім того, відповідно до частини першої статті 22 Закону №393/96-ВР керівники та інші посадові особи органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян зобов`язані проводити особистий прийом громадян.
Водночас статтею 23 Закону №393/96-ВР передбачено, що вищі посадові особи держави - Президент України, Голова Верховної Ради України, Прем`єр-міністр України - здійснюють прийом у встановленому ними порядку.
Згідно зі статтею 28 Закону України "Про звернення громадян" Президент України здійснює контроль за дотриманням законодавства про звернення громадян відповідно до своїх повноважень. 
Повноваження Президента України визначені у статті 106 Конституції України, яка не передбачає обов`язку Президента України особисто перевіряти заяви чи скарги і надавати на них відповіді, проводити особистий прийом громадян. У рішеннях Конституційного Суду України від 10.04.2003 №7-рп/2003, від 07.04.2004 №9-рп/2004, від 16.05.2007 №1-рп/2007, від 02.10.2008 №19-рп/2008, від 08.10.2008 №21-рп/2008 зазначалося про те, що законодавчі акти не можуть покладати додаткових прав чи обов`язків на Президента України, крім тих, що прямо передбачені нормами Конституції України.
Відповідно до пункту 28 частини першої статті 106 Конституції України Президент України створює для здійснення своїх повноважень консультативні, дорадчі та інші допоміжні органи і служби. 
Указами Президента України від 20.06.2019 №417/2019 і від 25.06.2019 №436/2019 утворено Офіс Президента України та затверджено Положення про Офіс Президента України (далі - Положення). 
Пунктом 3 Положення передбачено, що основними завданнями Офісу є організаційне, правове, консультативне, інформаційне, експертно-аналітичне та інше забезпечення здійснення Президентом України визначених Конституцією України повноважень.
Відповідно до покладених на нього завдань Офіс організовує прийом громадян, які звертаються до Президента України, розгляд звернень громадян, а також звернень органів місцевого самоврядування, політичних партій та громадських об`єднань (у тому числі професійних спілок), підприємств, установ, організацій, здійснює облік і аналіз таких звернень, на основі аналізу звернень розробляє та подає Президентові України пропозиції щодо розв`язання порушених у них проблем (підпункт 22 пункту 4 Положення).
Таким чином, прийом громадян і розгляд їхніх звернень, адресованих Президенту України, здійснює не особисто Президент України, а його Офіс у межах наданих йому повноважень.
За змістом статті 15 Закону №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Згідно з частинами другою і третьою статті 8 Закону №393/96-ВР не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті. Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.
Ураховуючи, що на звернення ОСОБА_1 щодо особистого прийому Президентом України керівник Офісу дав вичерпну відповідь у листі від 06.02.2020 №02-01/475, то повторні звернення позивача з того ж питання (від 13.02.2020 і 31.05.2020) обґрунтовано залишені без розгляду, що узгоджується з приписами частини другої статті 8 Закону №393/96-ВР.
У вказаному листі позивачу також мотивовано роз?яснено, що розгляд скарг на дії (рішення, бездіяльність) посадових осіб Міністерства внутрішніх справ України не віднесено до повноважень Президента України, визначених Конституцією України. Водночас такі дії (рішення, бездіяльність) можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому частиною першою статті 16 Закону №393/96-ВР (вищому органу чи посадовій особі в порядку підлеглості або до суду).
Що стосується заяви позивача від 20.02.2020, то з огляду на положення частини третьої статті 7 Закону №393/96-ВР це звернення правомірно надіслано за належністю до Міністерства внутрішніх справ України, до компетенції якого належить порушене заявником питання щодо санаторно-курортного лікування у підвідомчому цьому Міністерстві закладі (пункт 3 частини першої статті 13 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту").
Аргументи ОСОБА_1 щодо обов`язку Президента України як гаранта додержання прав і свобод людини і громадянина поновити його порушені права ґрунтуються на помилковому тлумаченні позивачем змісту цієї ролі Президента України, яка не означає поширення його компетенції на будь-які правовідносини, які виникають у державі, а полягає у створенні ефективної системи захисту прав і свобод людини за допомогою відповідного юридично-правового механізму, до складу якого входять нормативні (матеріальні та процесуальні) та інституційні форми та засоби. Нормативна частина має бути представлена відповідною системою законодавства, дієвість якої є необхідною умовою забезпечення та захисту прав і свобод людини. У цьому випадку Президент України має діяти, використовуючи для цього свої повноваження у законодавчій сфері, зокрема через застосування права законодавчої ініціативи шляхом внесення до Верховної Ради України законопроектів або пропозицій щодо прийняття законів, зокрема спрямованих на забезпечення та захист прав і свобод людини і громадянина тощо. Нормативна частина механізму захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо пов`язана з інституційною, яка представлена відповідними державними інституціями. Як глава Держави Президент України зобов`язаний спрямовувати діяльність відповідних органів держави на забезпечення чіткого та своєчасного реагування на факти порушення прав і свобод людини в Україні, при цьому діючи виключно в межах повноважень, установлених Конституцією України.
Належне виконання Міністерством внутрішніх справ України своїх повноважень щодо забезпечення путівками осіб з інвалідністю внаслідок війни не є предметом розгляду цієї справи.
Виходячи з наведеного, позов задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 246, 250, 255, 262, 263, 266, 295 КАС України, Суд
ВИРІШИВ:
1. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.
2. Рішення суду може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.
4. Повний текст судового рішення складений 06 жовтня 2020 року.
Суддя-доповідач                                                                                 С.А. Уханенко
Судді:                                                                                                     М.В. Білак
                                                                                                    О.В. Калашнікова
                                                                                                    О.В. Кашпур
                                                                                                    О.Р. Радишевська