ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 жовтня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/3383/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Кругового О.О.,     
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,      

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 р. (суддя Кальник В.В.) в адміністративній справі № 160/3383/20 за позовом ОСОБА_1  до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області,  третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання  бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправним та скасування рішення,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою в якій просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровської області щодо не звільнення майна з податкової застави та не виключення запису з єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; виключити записи щодо податкової застави в єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень №27272389, який внесено 30.07.2018 року в 16:48:39 державним реєстратором департаменту адміністративним послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_2 ; визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна в податкову заставу №2/2256826032 від 03.01.2017 року Лівобережної об`єднаної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління державної фіскальної служби у Дніпропетровській області.
В обґрунтування позову позивач зазначав, що рішення №2/2256826032 від 03.01.2017 про опис майна в податкову заставу, на підставі якого був внесений запис про обтяження, відповідач направив позивачу листом від 03.01.2017 № 17/10/04-64-17-18 разом з податковою вимогою від 02.12.2016 №6711-17 на суму 234759,32 грн., податкових зобов`язань з орендної плати фізичних осіб за оренду земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Податкова вимога виникла на підставі податкового повідомлення-рішення про нарахування орендної плати за землю з фізичних осіб від 10.03.2016 №16/1302 форми “Ф” на загальну суму 234759,32 грн., яке позивач оскаржив як безпідставне до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (справа №804/2831/16). Рішенням суду у справі адміністративний позов задоволено, податкове повідомлення-рішення від 10.03.2016 №16/1302 було скасовано. Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду України від 04.09.2018 постанова суду першої інстанції від 29.06.2016 залишена в силі. Позивач вважає, що оскільки податкове зобов`язання, яке стало підставою для винесення податкової вимоги, було скасовано у встановленому законодавством порядку, то відповідно до ст. 37 ПК України, це є підставою для припинення його податкового обов`язку. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 р. ухваленим за результатами розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, позов задоволено.
Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку відповідачем. Скаржник, посилаючись на не правильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що у своєму рішенні суд посилається на скасування податкового повідомлення – рішення від 10.03.2016 №16/1302 форми «Р» в сумі 234759,32 грн. з граничним терміном сплати 30.11.2016. При цьому, судом по за увагою залишено суму боргу 542003,28 грн., що обліковується у Лівобережній ОДПІ м. Дніпропетровська ГУ ДФС в Дніпропетровській області.  
Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
На підставі частини 4 статті 229 цього ж Кодексу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку із неявкою сторін.
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом першої інстанції встановлено наступні обставини, які не сторонами не оспорюються:
Запис про обтяження № 27272389 вчинений 30.07.2018 в 16:48:39 державним реєстратором  департаменту адміністративним послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 на підставі акту опису майна №114/64/ НОМЕР_1 від 27.07.2018, виданого Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області, та рішення про опис майна в податкову заставу №2/2256826032 від 03.01.2017. Листом від 03.01.2017 №17/10/04-64-17-18 відповідач на адресу позивача надіслав рішення №2/2256826032 від 03.01.2017 про опис майна в податкову заставу, на підставі якого був внесений запис про обтяження, а також податкову вимогу від 02.12.2016 №6711-17 на суму 234 759,32 грн., податкових зобов`язань з орендної плати фізичних осіб за оренду земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Податкова вимога від 02.12.2016 №6711-17 на суму 234 759,32 грн. виникла на підставі податкового повідомлення-рішення з донарахування орендної плати за землю з фізичних осіб від 10.03.2016 №16/1302 форми “Ф” на загальну суму 234759,32 грн. Повідомлення-рішення від 10.03.2016 №16/1302булооскаржене позивачем до Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №804/2831/16. Рішенням суду у справі адміністративний позов був задоволений, податкове повідомлення-рішення від      10.03.2016 №16/1302 було скасовано. Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду України від 04.09.2018 постанова суду першої інстанції від 29.06.2016 залишена в силі. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що податкове зобов`язання, яке стало підставою для винесення податкової вимоги, було скасовано відповідно до статті 37 ПК України, тому відповідач повинен був припинити податкову заставу, а майно звільнити із застави.
Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено характер спірних правовідносин, які регулюються Податковим кодексом України. 
Пунктом 93.1 статті 93 Податкового кодексу України встановлено, що майно платника податків звільняється з податкової застави з дня отримання платником податків рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання або його частини внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження на підставі відповідного документу.
Відповідно до підпункту 60.1.4. пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.
Згідно з пунктом 2 розділу VI Порядку застосування податкової застави контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України №586 від 16.06.2017, звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 93.2 статті 93 глави 9 розділу II Кодексу.
Відповідно до пункту 93.2 статті 93 Податкового кодексу України, підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених    підпунктами 93.1.1-93.1.4    пункту 93.1 цієї статті. 
Судом першої інстанції правильно встановлено, що податкове зобов`язання, яке стало підставою для винесення податкової вимоги, було скасовано відповідно до статті 37 Податкового кодексу України. Таким чином, відповідно до вимог законодавства, на підставі постанови Верховного суду України у складі Касаційного адміністративного суду у справі №804/2831/16 від 04.09.2018р., відповідач повинен був припинити податкову заставу, а майно звільнити із застави.
          Скаржник в апеляційній скарзі стверджує, що судом першої інстанції залишена без уваги обставина наявності податкового боргу, який обліковується за позивачем, в сумі 307053,91 грн. станом на 04.06.2020, тому підстави для звільнення його майна із податкової застави відсутні.
          Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції здійснена перевірка на предмет правомірності рішення про опис майна в податкову заставу №2/2256826032, яке приймалось 03.01.2017. При цьому, податкова вимога №6711-17 від 02.12.2016 на суму податкового боргу з орендної плати з фізичних осіб на суму 234759,32 грн. виникла на підставі податкового повідомлення-рішення №16/1302 від 10.03.2016, яке визнано протиправним та скасовано у судовому поряду.
          У зв`язку із набранням законної сили постановою Верховного Суду від 04.09.2018, якою залишена без змін постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.06.2016  у справі №804/2831/16, обставина, що стала підставою для прийняття рішення про опис майна в податкову заставу, припинила існування.  Відтак, контролюючий орган мав вжити заходи щодо звільнення майна позивача із податкової застави.
          Доводи скаржника про наявність податкового боргу станом на 04.06.2020 на правильність висновків суду першої інстанції не впливають, оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли 03.01.2017 у зв`язку із прийняттям спірного рішення про опис майна в податкову заставу №2/2256826032 та допущеною відповідачем бездіяльністю після ухвалення Верховним Судом постанови від 04.09.2018 у справі №804/2831/16.
          Наявність податкового боргу після 04.09.2018 є підставою для вжиття контролюючим органом заходів щодо його погашення, передбачених Податковим кодексом України, у тому числі, застосування податкової застави із дотриманням встановленої процедури. Відсутність чинного рішення про опис майна в податкову заставу виключає можливість застосування такого заходу. 
Зважаючи на те, що доводи апеляційної інстанції висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області -  залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 р. в адміністративній справі № 160/3383/20  – залишити без змін. 
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 20 жовтня 2020 р. і касаційному оскарженню не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
  
Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий