КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 761/38137/15-ц                                                  Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/676/2020  Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
03 грудня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
                                    Головуючого                                           Волошиної В.М.
                                   Суддів                                    Кирилюк Г.М., Слюсар Т.А.
                                   Секретаря судового засідання               Рудик О.Л.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника  ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 липня 2019 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги,  колегія суддів,
в с т а н о в и л а:
У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 11 травня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», яке змінило назву на публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_2 укладено договір про іпотечний кредит № 2094, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі            86 000,00 доларів США на придбання квартири зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,75 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту до                 11 травня 2020 року.
З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, 11 травня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» і ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 4567, за умовами якого остання передала в іпотеку банку однокімнатну квартиру зі всіма невід`ємними її приналежностями, що стане власністю іпотекодавця у майбутньому та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Присяжнюк О.М. за реєстровим № 792.
У грудні 2016 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з окремим позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит від 11 травня 2007 року № 2094, з відкриттям провадження у справі № 761/46306/16-ц (а.с. 108-148, 151 том 4). 
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2018 року об`єднано в одне провадження справу № 761/38137/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та справу № 761/46306/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (а.с. 103-104 том 4).
В рамках об`єднаного провадження позивачем збільшені та уточнені позовні вимоги, остаточно 06 квітня 2018 року (а.с. 66-83 том 6). 
Посилаючись на те, що внаслідок неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань станом на 01 квітня 2018 року утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 53 706,72 доларів США позивач, з урахуванням збільшених та уточнених позовних вимог від 06 квітня 2018 року, просив стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованості за договором про іпотечний кредит від 11 травня 2007 року № 2094 в розмірі 53 706,72 доларів США; звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 11 травня 2007 року № 4567, укладеного між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Присяжнюк О.М. та зареєстровано в реєстрі за №792, а саме на нерухоме майно - однокімнатну квартиру, загальною площею - 39,30 кв.м., жилою площею - 21,30 кв.м. зі всіма невід`ємними її приналежностями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого 11 травня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Присяжнюк О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 789, та зареєстроване у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 29 травня 2007 року в книзі № д. 481-150, за реєстровим № 5419, реєстраційне посвідчення № 032945; встановити спосіб реалізації предмета іпотеки - однокімнатної квартири, загальною площею - 39,30 кв.м., жилою площею - 21,30 кв.м. зі всіма невід`ємними її приналежностями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 шляхом продажу публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» як іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною продажу, встановленою на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, 994 300 (дев`ятсот дев`яносто чотири тисячі триста) гривень) 00 копійок; за рахунок коштів, отриманих від реалізації у встановленому порядку предмета іпотеки - однокімнатної квартири, загальною площею - 39,30 кв.м., жилою площею - 21.30 кв.м. зі всіма невід`ємними її приналежностями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , задовольнити вимогу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» у розмірі 53 706,72 доларів США, з яких:                   15 381,00 доларів США - загальна сума непростроченого кредиту (основного боргу);             23 111,33 доларів США - загальна сума прострочених чергових платежів за кредитом (по основному боргу); 9 111,57 доларів США - загальна сума заборгованості по сплаті прострочених відсотків за користування кредитом; 3 534,80 доларів США - загальна сума пені за несвоєчасну сплату основних платежів за кредитом; 1 228,61 доларів США - загальна сума пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом;                    1 091,13 доларів США - загальна сума 3% річних від прострочених сум по кредиту; 248,28 доларів США - загальна сума 3% річних від прострочених сум по відсотках. Надати публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» право на подання та отримання в органах державної влади, місцевого самоврядування, установах, підприємствах та організаціях незалежно від підпорядкування та форм власності, комунальних підприємствах (зокрема, але не обмежуючись, органах Державної міграційної служби України, Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, Департаменті державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України, Житлово-експлуатаційних конторах) та нотаріусів, будь-яких документів, заяв та інформацію (їх копії, дублікати, витягів з державних реєстрів, довідки, інформаційні довідки, довідки форми №3 тощо) необхідних для продажу предмета іпотеки - однокімнатної квартири, загальною площею - 39,30 кв.м., жилою площею - 21,30 кв.м. зі всіма невід`ємними її приналежностями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 . Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судові витрати в сумі             45 242,94 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12 липня 2019 року позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без задоволення.
Позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ,                 АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (Код ЄДРПОУ 00032129) в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» (Код ЄДРПОУ 093222277, м. Київ, вул. Володимирська, 27) заборгованість за договором про іпотечний кредит від 11.05.2007 № 2094 у розмірі суми заборгованості за кредитом -       39 588,02 долари США, проценти у розмірі 382,32 долари США, 3% річних по тілу кредиту у розмірі 3 569,43 долари США, 3% по процентам у сумі 69,93 долари США. 
В задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (Код ЄДРПОУ 00032129) в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» (Код ЄДРПОУ 093222277, м. Київ, вул. Володимирська, 27) судовий збір у розмірі 17 886 грн. 38 коп. (а.с. 91-100 том 7).
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 липня 2019 року позивачем не оскаржено.
Відповідачка в інтересах якої діє представник ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції в частині задоволених вимог, подала апеляційну скаргу.  
В апеляційній скарзі порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог та ухвалення у відповідній частині нового судового рішення, яким в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції в цій частині вимог ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а також з неповним встановленням обставин по справі, які мають значення для правильного вирішення справи.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що факт наявності заборгованості за кредитним договором відповідач не заперечує, однак заперечує його розмір, який судом першої інстанції не встановлений. Подані позивачем виписки на підтвердження розміру заборгованості містять численні номери рахунків, які між собою не співпадають, які невідомо кому належать, які жодним чином не відображають той розмір заборгованості, який заявлено до стягнення, і не маючи відповідних знань в цій галузі, здійснити розрахунок заборгованості та визначити її розмір фактично неможливо. Суд першої інстанції не перевірив наданий позивачем розрахунок заборгованості з виписками на предмет їх достатності, належності та допустимості, а формально обмежився сумою заборгованістю станом на 20 лютого 2015 року. Вказаний висновок суду першої інстанції вважає помилковим та таким, що не грунтується на матеріалах справах, зокрема і на висновку експерта № 01/04-08 від 12.04.2018.  При цьому судом першої інстанції не враховано, що розрахунок заборгованості, який не підтверджений кожною випискою по рахунку та за кожний день спірного періоду, жодним чином не відображає дійсні обставини справи, і є лише просто суб`єктивним баченням позивача про розмір заборгованості, який він відобразив на власний розсуд. Також судом першої інстанції в порушення статті 141 ЦПК України та поданої заяви відповідачем про розподіл судових витрат, не було здійснено їх розподіл.  
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 липня 2019 року відмовити, посилаючись на те, що сторонами кредитного договору досягнуто згоди щодо всіх істотних умов видачі та порядку повернення кредиту та визначено особовий рахунок позичальника для сплати платежів по кредиту. Відкриття зазначеного рахунку було здійснено банком на підставі кредитного договору без укладення сторонами окремого договору про відкриття рахунку у відповідності до вимог чинного на момент вчинення правочину законодавства. З метою належного обліку кредитної операції відповідача банком були відкриті внутрішньобанківські рахунки відповідно до вимог закону. Так, відповідно до п. 6.2 Положення про організацію операційної діяльності в банках України порядок відкриття (закриття) внутрішньобанківських рахунків для накопичення інформації з обліку нарахованих доходів і витрат, кредитів, розміщених депозитів, розподілу прибутку тощо банк визначає самостійно. При цьому, при зміні автоматизованої банківської системи здійснювалась міграція рахунків, в тому числі відкритих для обліку кредитної операції відповідача, із перенесенням всієї інформації по рахункам із однієї системи в іншу. Міграція рахунків здійснюється банком із збереженням класів рахунків відповідно до вимог закону. Таким чином, надання позивачем на підтвердження своїх вимог банківських виписок з рахунків відповідача, в тому числі, з внутрішньобанківських рахунків, відкритих банком самостійно для накопичення інформації про здійснені операції по кредиту відповідача, з міграцією рахунків відповідача, що було здійснено банком при оновленні програмного забезпечення відповідно до приписів чинного законодавства, є належним доказом, що підтверджує обставини, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог (а.с. 128-130 том 7).
Також зазначив, що при визначені розміру заборгованості судом першої інстанції враховані всі обставини справи, а також правові висновки Верховного Суду, що відповідає вимогам процесуального законодавства. Наданий відповідачем експертний висновок не може бути використаний судом як доказ на підтвердження розміру заборгованості по кредиту, оскільки він не враховує всіх обставин справи.
В частині відшкодування судових витрат просив врахувати, що відповідачем відповідно до приписів частини першої статті 134 ЦПК України не подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.  
У судовому засіданні, призначене 03 грудня 2020 року в режимі відеоконференції, представник відповідача ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги.  
Представник позивача ОСОБА_4   заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
 Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних  підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 11 травня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», яке змінило назву на публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_2 укладено договір про іпотечний кредит № 2094, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 86 000,00 доларів США на придбання квартири за договором купівлі-продажу від 11  травня 2007 року, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,75 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту до 11 травня 2020 року (а.с. 9-10 том 1).
Позичальник зобов`язувався сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно до 25 числа платіжного місяця, в якому надано кредитні кошти, та проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 552,00 доларів США щомісяця до 25 числа платіжного місяця, починаючи з червня 2007 року по квітень 2020 року шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок, вказаний в цьому договорі. Останній платіж в рахунок погашення кредиту в сумі 440,00 доларів США та сплату нарахованих банком процентів здійснити не пізніше 11 травня 2020 року - підпункт 1.5 договору.
За порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,05% від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення - підпункт 5.2. договору.
Сторони договору погодили виконання грошового зобов`язання у наступній черговості: погашення прострочених процентів за користування кредитом; погашення простроченої заборгованості за кредитом; погашення нарахованих строкових процентів за користування кредитом; погашення строкової заборгованості за кредитом; сплата пені за непогашення в строк процентів за користування кредитом; сплата пені за непогашення в строк основного боргу за кредитом; сплата інших платежів відповідно до договору - підпункт 1.7. договору.
У підпункті 3.3. кредитного договору сторони зобов`язання передбачили, що банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній частині, сплати процентів за його користування, інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов`язань за цим договором, зокрема, одноразового прострочення плати чергового платежу по кредиту та процентів за користування кредитом понад 2 (два) місяці. Виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення суми кредиту, належних до сплати процентів, та інших платежів відповідно до умов цього договору повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) робочих днів з дати надіслання банком відповідної вимоги.
Додатковим договором № 1 до кредитного договору № 2094 від 11 травня 2007 року, що підписаний сторонами 25 листопада 2009 року сторони здійснили   реструктуризацію заборгованості та змінили графік погашення кредиту в межах строку кредитування шляхом зменшення розміру щомісячних платежів по кредиту з листопада 2009 року по жовтень 2010 року. Пункт 1.5. кредитного договору викладено у наступній редакції: позичальник зобов`язувався щомісячно до 25 числа платіжного місяця здійснювати платежі у валюті наданого кредиту готівкою до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок, вказаний в цьому договорі: з червня 2007 року по липень 2009 року рівними частинами в сумі по 552,00 доларів США;             з листопада 2009 року по жовтень 2010 року рівними частинами в сумі по                      276,00 доларів США; з листопада 2010 року по квітнень 2020 року рівними частинами в сумі по 595,00 доларів США, а останній платіж не пізніше 11 травня 2020 року в сумі 506,00 доларів США. Усі інші пункти кредитного договору залишились без змін (а.с. 11 том 1).
За умовами підпунктів 2.1., 2.2. сторони узгодили, що виконання позичальником зобов`язань за цим договором (в тому числі і додатковими договорами до нього) забезпечується нотаріально посвідченим іпотечним договором нерухомого майна. Іпотечний договір укладається між банком та позичальником одночасно із укладенням цього договору.
З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, 11 травня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» і ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 4567, за умовами якого остання передала в іпотеку банку однокімнатну квартиру зі всіма невід`ємними її приналежностями, що стане власністю іпотекодавця у майбутньому та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Присяжнюк О.М. за реєстровим № 792 (а.с. 12-14 том 1).
Виникнення у майбутньому права власності на предмет іпотеки підтверджується договором купівлі-продажу квартири, що укладений між іпотекодавцем та продавцями ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Присяжнюк О.М. 11 травня 2007 року за реєстровим № 789, зареєстрований в державному реєстрі прав 11 травня 2007 року, право власності на який підлягає державній реєстрації в порядку, передбаченому чинним законодавством - підпункт 1.3. договору іпотеки.
Пунктом 6 договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент строку платежу зобов`язання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцем будь-якого з своїх обов`язків, передбачені договором та/або договором про іпотечний кредит. Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, у тому числі, на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду та цим договором, в тому числі у відповідності до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку позасудового врегулювання, що міститься у підпункті 6.6. цього договору.
Фактичні обставини справи на підставі поданих та досліджених доказів свідчать про те, що банк виконав свої зобов?язання, надавши позичальнику ОСОБА_2 кредитні кошти в повному обсязі, які прийняті позичальником від банку й використані за призначенням, що підтверджується розпорядженням філії № 3715/0527 Печерського відділення Ощадбанку України міста Києва від 11травня 2007 року про видачу ОСОБА_2 готівки у розмірі 86 000,00 доларів США згідно договору про іпотечний кредит № 2094 від 11 травня 2007 року, видатковим касовим ордером від           11 травня 2007 року про отримання ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 86 000,00 доларів США, договором купівлі-продажу квартири від 11 травня 2007 року за адресою: АДРЕСА_1 , за яким покупцем виступає ОСОБА_2 (а.с. 19, 20, 21 том 1).
Обставини укладення договору на умовах, визначених у ньому, отримання грошових коштів в сумі 86 000,00 доларів США та часткового виконання основного зобов`язання визнані відповідачкою ОСОБА_2   під час судового розгляду справи.
Розрахунок заборгованості за договором № 2094 від 11 травня 2007 року, банківські виписки про рух коштів по особових рахунках позичальника ОСОБА_2 , квитанції про сплату позичальником платежів на виконання зобов`язання свідчить про те, що під час дії договору мало місце прострочення сплати позичальником чергових платежів по кредиту та процентів за користування кредитом понад 2 (два) місяці (а.с. 91-187 том 2, а.с. 232-250 том 4, а.с. 1-133, 223-250 том 5, а.с. 1-54, 73-75, 90-199 том 6).
У зв`язку з невиконання позичальником ОСОБА_2 зобов`язання в обумовлений сторонами строк кредитор АТ «Державний ощадний банк України», реалізуючи свої права, що випливають із положень частини другої статті 1050 ЦК України та підпункту 3.3. кредитного договору, визнав строк повного виконання зобов`язання таким, що настав, направивши позичальнику 20 лютого 2015 року досудову вимогу № 332/2, в якій просив здійснити повне погашення кредиту. Таке виконання на узгоджений сторонами умовах (підпункт 3.3. договору) повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) робочих днів з дати надіслання банком відповідної вимоги (а.с. 27 том 1).
Досудова вимога № 332/2 від 20 лютого 2015 року залишилась без виконання позичальником, про що також вказує листування між сторонами договору (а.с. 43 том 2).  З огляду на пред`явлену вимогу № 332/2 від 20 лютого 2015 року про дострокове стягнення кредиту слід дійти висновку, що кредитор такими діями на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. 
Відповідно строк дії договору № 2094 від 11 травня 2007 року змінився з тридцятого робочого дня з дати, зазначеної на досудовій вимозі № 332/2, що адресована позичальнику, про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі               07 квітня 2015 року.
Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, визначаючи юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, колегія суддів, виходить з такого.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті  1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі.
Разом з тим, відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов`язання.
Аналіз зазначених норм права вказує на те, що у разі порушення позичальником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, кредитор відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України протягом всього часу - до закінчення строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені щомісячні платежі, прострочення яких мало місце під час дії договору. 
Після спливу визначеного договором строку кредитування (зміни строку виконання зобов`язання) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти, пеню припиняється. Кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів і пені.
Вказаний висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження                          № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження                 № 4-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц.
Колегію суддів встановлено, щозвертаючись, 17 грудня 2015 року, до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення  заборгованості за кредитним договором № 2094 від 11 травня 2007 року, банк (кредитор) посилався на те, що позичальник у повному обсязі борг не погасив, станом на 01 квітня 2018 року має заборгованість з погашення тіла кредиту (залишку) в сумі 38 492,33 доларів США, зі сплати щомісячних процентів 9 111,57 доларів США, нарахованої пені за несвоєчасну сплату кредиту за період з 31 березня 2017 року по 31 березня 2018 року в сумі        3 534,80 доларів США, нарахованої пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом за період з 31 березня 2017 року по 31 березня 2018 року в сумі 1 228,61 доларів США.
Разом з тим, виходячи з правового аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти, неустойку за час дії кредитного договору, слід дійти висновку, що вимоги кредитора щодо стягнення процентів за користування кредитом та пені за порушення виконання зобов`язання за період, що виходить за межі строку кредитування, не узгоджуються з нормами матеріального права, а відтак не дають підстав для висновку про порушене право кредитора в цій частині вимог.
У справі, яка переглядається, строк виконання зобов`язання у повному обсязі настав 07 квітня 2015 року.
Таким чином, вимога позивача в частині стягнення заборгованості з нарахованих та несплачених процентів за користування кредитними коштами за період з 08 квітня 2015 року по 01 квітня 2018 року в сумі 13 549,57 доларів США, а також вимога в частині стягнення пені за несвоєчасну сплату кредиту за період з 31 березня 2017 року по 31 березня 2018 року в сумі 3 534,80 доларів США,  пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом за період з 31 березня 2017 року по 31 березня 2018 року в сумі 1 228,61 доларів США є безпідставною та задоволенню не підлягає.
Досліджуючи розрахунок заборгованості в межах строку кредитування, колегією суддів встановлено, що на виконання умов кредитного договору позичальником за період з 13 червня 2007 року по 07 квітня 2015 року, з продовженням сплати платежів до 08 квітня 2016 року (останній внесений платіж) в рахунок погашення тіла кредиту сплачено та зараховано банком 47 507,67 доларів США. Залишок суми боргу за тілом кредиту станом на 08 квітня 2016 року становив розмір 38 492,33 долари США.
В частині процентів за користування кредитом в межах строку кредитування за період з 11 травня 2007 року по 07 квітня 2015 року загальна сума нарахованих банком черговий платежів складає розмір 58 780,57 доларів США, які за вказаний період сплачені позичальником частково в розмірі 57 554,26 доларів США. Борг за складовою заборгованості процентів за користування кредитом станом на 07 квітня 2015 року становив розмір 1 226,31 доларів США. 
Після зміни строку кредитування позичальником на погашення заборгованості за період з 08 квітня 2015 року по 08 квітня 2016 року сплачено 5 664,31 доларів США.
Внесені позичальником платежі на виконання грошового зобов`язання в сумі 5 664,31 доларів США у першу чергу, за погодженою сторонами домовленістю                 (підпункт 1.7. договору), погашають вимогу позивача (кредитора) в частині заборгованість за простроченими процентами в розмірі 1 226,31 доларів США, а їх різниця 4 438,00 доларів США (5 664,31 доларів США - 1 226,31 доларів США) у порядку черговості підлягає віднесенню на погашення основної суми боргу ( тіла кредиту), який станом на 08 квітня 2016 року становив розмір 38 492,33 долари США.
 За проведеними обчисленнями станом на 19 червня 2015 року борг за складовою заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом повністю погашений позичальником. Залишок боргу за тілом кредиту складає розмір 34 054,33 доларів США (38 492,33 долари США - 4 438,00 доларів США). 
Заборгованість в частині залишку кредиту у розмірі 34 054,33 доларів США, періоду її виникнення, що обліковується за позичальником ОСОБА_2 , підтверджується зібраними та дослідженими доказами у справі. Доказів погашення заборгованості за цією складовою у розмірі 34 054,33 доларів США відповідачем не надано та матеріали справи не містять.
За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що вимога позивача в частині стягнення з відповідачки заборгованості за основним боргом у розмірі 34 054,33 доларів США є доведеною та підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги про те, що подані позивачем банківські виписки на підтвердження розміру заборгованості, які містять численні номери рахунків, не відображають той розмір заборгованості, який заявлено до стягнення, є помилковими, виходячи з наступного.
Згідно статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Встановлені фактичні обставини справи свідчать про існування між сторонами у справі кредитних правовідносин, сторонами зобов`язання досягнуто згоди щодо усіх умов видачі та порядку повернення кредиту, у тому числі, з відкриттям позичальнику позичкових рахунків для обліку заборгованості за кредитом та для нарахування і обліку нарахованих процентів за кредитом відповідно до правил, що діють у банку -  підпункт 4.1.2. договору № 2094 від 11 травня 2007 року. У розділі 9 договору визначено особовий рахунок позичальника для сплати платежів по кредиту.
Як передбачено пунктами 1.10., 5.5. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особовий рахунок  -  рахунок  аналітичного  обліку операцій з клієнтами банку,  що здійснюються  відповідно  до  укладених  між банком і клієнтами договорів. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку, дату здійснення останньої (попередньої) операції, дату здійснення поточної операції, код банку, у якому відкрито рахунок, код валюти, суму вхідного залишку за рахунком, код банку-кореспондента, номер рахунку кореспондента, номер документа, суму операції (відповідно за дебетом або кредитом), суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку, суму вихідного залишку.
Згідно пункту 5.6 Положення № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Для накопичення інформації з обліку нарахованих доходів і витрат,  кредитів, розміщених депозитів,  розподілу прибутку тощо банк самостійно визначає порядок   відкриття   (закриття) внутрішньобанківських рахунків - 6.2. Положення № 254.
Досліджуючи банківські виписки щодо руху коштів з особових рахунків клієнта, у тому числі, з внутрішньобанківських рахунків, відкритих банком самостійно для накопичення інформації про здійснені операції по кредиту, колегією суддів встановлено, що кожна виписка містить визначені законом обов`язкові реквізити, у тому числі, прізвище, ім`я, по батькові та ідентифікаційний код клієнта ( позичальника) ОСОБА_2 , суму операції за дебетом або кредитом, дата їх проведення, вхідний та вихідний залишок на кінець періоду, з деталізацією бухгалтерських проводок щодо зарахування погашення заборгованості за наданим кредитом, а також з відображенням сум і періодів заборгованості, що не сплачена позичальником у визначений договором строк (а.с. 91-187 том 2, а.с. 232-250 том 4, а.с. 1-133 том 5, а.с. 90-199 том 6).
З огляду на викладене, колегія суддів визнає належним та допустимим письмовим доказом подані позивачем банківські виписки з особових рахунків, відкритих на ім`я позичальника ОСОБА_2 , на підтвердження проведення банком касових операцій за наданим ОСОБА_2 кредиту, в яких відображено як суми сплачених позичальником платежів на виконання кредитного зобов?язання, так і періоди та суми виникнення заборгованості.  
Інформація,  що  міститься   в   первинних   документах ( банківських виписках) щодо фактично сплачених позичальником платежів та їх розміру протягом операційного дня, а також дані щодо періоду погашення кредиту та розмір необхідних до сплати чергових платежі на узгоджених сторонами зобов`язання умовах систематизовано кредитором (позивачем у справі) у розрахунку заборгованості по кредитному договору № 2094 від 11 травня 2007 року, на основі аналізу яких позивач визначив розмір заборгованості позичальника, що спростовує твердження відповідачки про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є лише суб`єктивним баченням позивача про розмір заборгованості позичальника.
Із змістом розрахунку заборгованості, в якому зазначено як розмір виданого кредиту, періоди погашення та розмір необхідних до сплати чергових платежів, так і розмір та число, місяць та рік фактично сплачених позичальником платежів на виконання кредитного зобов`язання, з періодами виникнення заборгованості, відповідачка ознайомлена. Документально не підтвердила сплату платежів у більшому розмірі, ніж ті, що зазначені кредитором у розрахунку заборгованості.
Перевіряючи вимоги позивача в частині стягнення з відповідачки компенсації за користування утримуваними нею грошовими коштами, належних до сплати кредиторові у порядку частини 2 статті 625 ЦК України, колегія суддів виходить з такого.
Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статті 625 ЦК України нараховані на суму боргу 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності (спеціальним видом цивільно-правової відповідальності) боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, законодавець визначає обов`язок боржника на вимогу кредитора сплатити суму боргу та три проценти річних за увесь час прострочення, тобто з моменту порушення грошового зобов`язання до момент його усунення.
Такі вимоги заявив позивач у справі, просив стягнути з відповідачки на його користь 3% річних від прострочених сум заборгованості по кредиту за період з                   31 березня 2015 року по 31 березня 2018 року в сумі 1 091,13 доларів США, а також 3% річних від прострочених сум заборгованості по відсотках за період з 31 березня 2015 року по 31 березня 2018 року в сумі 248,28 доларів США.
Встановлені фактичні обставини справи свідчать про те, що грошове зобов`язання з повернення позики відповідачка ОСОБА_2 не виконала, мало місце прострочення виконання зобов`язання в частині сплати чергових платежів по кредиту під час дії договору, а тому в межах заявлених вимог відповідно частина 1 статті 13 ЦПК України підлягає стягнення з відповідачки 3% річних у розмірі 1 091,13 доларів СШАза прострочення виконання грошового зобов`язання з повернення позики у період з 31 березня 2015 року по 31 березня 2018 року.
Вимогу позивача в частині стягнення з відповідачки 3% річних від прострочених сум заборгованості по процентах слід задовольнити частково у розмірі 3,04 доларів США за прострочення виконання грошового зобов`язання у період з 31 березня 2015 року по 19 червня 2015 року, виходячи з моменту порушення грошового зобов`язання в межах заявлених вимог позивача до момент його усунення, оскільки під час судового розгляду справи знайшов підтвердження факт погашення позичальником заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом станом на 19 червня 2015 року.
Отже, в межах заявлених позивачем вимог в частині стягнення заборгованості за  договором про іпотечний кредит № 2094 від 11 травня 2007 року, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованості за основним зобов`язанням -   частини позики, що залишилася у розмірі 34 054,33 доларів США, а також 3% річних від простроченої суми за кредитом у розмірі 1091,13 доларів США, 3% річних від простроченої суми по процентам у розмірі 3,04 доларів США. В інший частині вимог про стягнення заборгованості слід відмовити.
Суд першої інстанції, вирішуючи спір в частині вимоги про стягнення заборгованості, не дослідив усіх передбачених нормою права юридичних фактів, наявність яких впливає на остаточний результат справи, помилково в основу висновку щодо розміру заборгованості поклав обчислення, наведені банком у досудовій вимозі № 332/2 від 20 лютого 2015 року, що проведені на дату складання даного листа, та які не враховують сплачені позичальником платежі на погашення заборгованості після зміни кредиторомстроку кредитування до останнього платежу 08 квітня 2016 року. До того ж, визначаючи до стягнення заборгованість за складовою залишку позики у розмірі 39 588,02 доларів США, 3% річних від простроченої суми за кредитом у розмірі 3 569,43 доларів США суд першої інстанції у порушення частина 1 статті 13 ЦПК України вийшов за межі заявлених вимог позивача, розмір якого за пред`явленими вимогами позивача в цій частині, з урахуванням збільшених вимог, становив -               38 492, 33 доларів США за тілом кредиту; 1091,13 доларів США - 3% річних від простроченої суми за кредитом.
Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового рішення про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення заборгованості.
В частині відмовлених вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки рішення суду першої інстанції учасниками справи не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини рішення.
 
Відповідно до положень статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.  
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи - стаття 133 ЦПК України.
 Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України  судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Колегією суддів встановлено, що при поданні позовної заяви позивачем                    АТ «Державний ощадний банк України» про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки з урахуванням збільшених вимог, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір підлягав сплаті за вимогами майнового характеру - 21 383,46 грн., про звернення стягнення на предмет іпотеки - 1 218,00 грн. Оплата позивачем судового збору у визначеному розміру документально підтверджена квитанціями (а.с. 5 том 1, а.с. 200 том 2, а.с. 107 том 4, а.с. 72 том 6). При розгляді даної справи позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову - 800,00 грн.; витрати, пов`язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача - 420,00 грн. (а.с. 179, 196 том 4 ).
Позовні вимоги АТ «Державний ощадний банк України» в частині стягнення заборгованості задоволено частково (65,46%), а тому понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати у пропорційному розмірі до задоволених вимог у розмірі  14 796,22 грн. слід покласти на відповідачку ОСОБА_2 . Судовий збір, що підлягав сплаті у розмірі 1 218,00 грн. за вимогу немайнового характеру про звернення стягнення на предмет іпотеки, у задоволенні якої відмовлено, на підставі пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України не відшкодовуються та покладаються на позивача.
Понесені та документально підтверджені відповідачкою ОСОБА_2 витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду на суму 4 900,00 грн., а також витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту представника відповідачки ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , розмір яких підтверджуються проїзними документами залізничного транспорту за напрямком Лисичанськ-Київ-Лисичанськ на суму 2 203,83 грн., у пропорційному розмірі (34,54%), що дорівнює 2 453,66 грн., слід покласти на позивача (а.с. 217-231 том 1, 232, 234-238а том).
Досліджуючи інші витрати, що заявлені відповідачкою до відшкодування, колегією суддів встановлено, що оплата вартості підготовленого на замовлення відповідачки висновку експерта Черній Я.О. (Консалтингова фірма «Апстрім-Експерт) за результатами проведеної оціночно-будівельної експертизи № 14/08-18 від 05 березня 2018 року, висновку № 01/04-08 від 12 квітня 2018 року експерта ОСОБА_8 за результатами проведеної економічної експертизи документально не підтверджена (а.с. 141-161, 163-221 том 5). 
Долучені до матеріалів справи копії квитанцій від 23 березня 2018 року на суму 15 000,00 грн., від 14 квітня 2018 року на суму 2 000,00 грн., від 16 лютого 2018 року на суму 17 000,00 грн. за призначенням платежу «поповнення картки» не є належним доказом сплати вартості послуг за підготовку експертних висновків (а.с. 246 том 6).
Виконана робота незалежним аудитором ТОВ «Макаудитсервіс» у звіті з аналізу розрахунку заборгованості, нарахованих відсотків, розрахунку пені за несвоєчасну сплату кредиту за договором про іпотечний кредит від 11 травня 2007 року № 2094 відповідно до чинного законодавства України, з оплатою відповідачкою послуг аудитора у розмірі 2 700,00 грн., не пов`язана зі справою, оскільки звіт наданий на узгоджених умовах договору № 04/12 від 04 грудня 2017 року на виконання завдання, укладеного між  ТОВ «Макаудитсервіс» та ОСОБА_2 , а його фактичні результати призначаються винятково для громадянки ОСОБА_2 , про що зазначено у звіті ТОВ «Макаудитсервіс» (а.с. 131- 134 том 3, а.с. 229, 230, 231 том 6).
Також не підлягає відшкодуванню вартість оплачених відповідачкою проїзних документів за напрямком Лисичанськ-Київ-Лисичанськ на суму 1 271,16 грн., як таких, що не пов`язані з явкою до суду, оскільки позов до ОСОБА_2 пред`явлено позивачем в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання відповідачки по АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до Шевченківського районного суду міста Києва. Реєстрація місця проживання ОСОБА_2 з 15 січня 2009 року за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 182 том 3).
Вирішуючи питання розподілу судових, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, колегією суддів встановлено, що учасниками справи, за винятком суми сплаченого відповідачкою судового збору за подання апеляційної скарги, не подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вони понесли і які очкують понести, у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно сплачений відповідачкою ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги про перегляд судового рішення в частині позовних вимог, розмір якого згідно з частиною 4 статті 6 Закону України «Про судовий збір» вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум), а саме у розмірі 26 045,02 грн. (17 363,35 грн. х 150%) у пропорційному розмірі до задоволених вимог апеляційної скарги в частині стягнення заборгованості (19,40%), що складає розмір 5 052,73 грн., слід покласти на позивача.
Як передбачено частиною 10 статті 141 ЦПК України у випадку покладення судових витрат на обидві сторони суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. 
При застосуванні положення частини 10 статті 141 ЦПК України, колегія суддів враховує, що при розподілі судових витрат на відповідачку ОСОБА_2 покладено більшу суму судових витрат, а тому до стягнення з відповідачки на користь позивача підлягає різниця судових витрат (судового збору) у розмірі 7 506,39 грн. (14 796,22 грн. - 5 052,73 грн. - 2 453,66 грн.), зі звільненням сторін у справі від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника  ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 липня 2019 року в частині вирішення вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити у відповідній частині нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (Код ЄДРПОУ 00032129) в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» (Код ЄДРПОУ 093222277, м. Київ, вул. Володимирська, 27) заборгованість за договором про іпотечний кредит № 2094 від 11 травня 2007 року в сумі 35 745,53 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 34 648,66 доларів США, 3% річних від простроченої суми за кредитом у розмірі 1091,13 доларів США, 3% річних від простроченої суми по відсоткам у розмірі 5,75 доларів США. В інший частині вимог про стягнення заборгованості відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (Код ЄДРПОУ 00032129) в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» (Код ЄДРПОУ 093222277, м. Київ, вул. Володимирська, 27) судовий збір у розмірі 14 232,83 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

 Головуючий                                                                      
 
Судді: