П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/1979/20	
Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
            судді – доповідача	Кравця О.О.	
            судді –	Домусчі С. Д.	
            судді – 	Коваля М.П. 	
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області  на рішення  Одеського окружного адміністративного суду  від   12 травня 2020 року по справі № 420/1979/20 прийнятого в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі судді Харченко Ю.В. за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ:

06.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області та просив суд:
визнати протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області, яка виразилась в не направленні до Міністерства внутрішніх справ України для прийняття останнім відповідного рішення висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку із присвоєнням останньому у 2017р. групи інвалідності Першої «Б» (безтерміново), причиною якої стала травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків по охороні громадського порядку; 
зобов`язати Ліквідаційну комісію ГУ МВС України в Одеській області, повторно розглянути матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із присвоєнням останньому у 2017р. групи інвалідності Першої «Б» (безтерміново), причиною якої стала травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків по охороні громадського порядку, та направити на розгляд до Міністерства внутрішніх справ України для прийняття відповідного рішення висновок щодо виплати грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21 жовтня 2015року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду  від   12 травня 2020 року в позов був  задоволений.

II.          КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ , УЗАГАЛЬНЕНІ  ДОВОДИ АПЕЛЯНТА ТА ІНШИХ  УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Не погоджуючись з рішенням Одеського окружного адміністративного суду  від   12 травня 2020 року, Ліквідаційна комісія ГУ МВС України в Одеській області подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права та просила його скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
Вимоги апеляційної скарги Ліквідаційна комісія ГУ МВС України в Одеській області обґрунтовує тим, що звертаючись із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, позивачем не було додано довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках), як це передбачено п. 7 Порядку №850. Хоча, позивачу така довідка була видана 05.12.2020 р.
Необхідно зазначити, що Порядок № 850 не просто так вимагає надання саме оригіналу того, чи Іншого документу. Однією із причин є те, що така процедура фактично унеможливлює використання документу більше одного разу (з метою отримання декількох соціальних виплат, або інших пільг).
Апелянт зазначає, що відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 (в редакції чинній на момент проходження служби позивачем та його звільнення з ОВС) працівник міліції підлягає обов`язковому державному страхуванню на суму десятирічного грошового утримання за останньою посадою, яку він займає, за рахунок коштів відповідних бюджетів, а також коштів, що надходять на підставі договорів від міністерств, відомств, підприємств, установ і організацій. Порядок та умови страхування працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів Української PCP від 29.06.1991 р. № 59 «Про порядок і умови державного обов`язкового та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ республіки» державне обов`язкове особисте страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ республіки здійснюється Головним управлінням державного  страхування УРСР. Відповідно ДО Положення про порядок і умови державного обов`язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України, затвердженого Постановою КМУ PCP від 29.06.1991 р. № 59 (далі Порядок № 59), страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ відбувається страховою компанією «Оранта».
Під час розгляду справи, для встановлення усіх обставин по сук спору ГУМВС України в Одеській області було зроблено запит до ПАТ Національної страхової компанії «ОРАНТА».
Із отриманої відповіді від 06.04.2020 24 1590-06-94/326 (яка наявна в матеріалах справи) вбачається, що ОСОБА_1 16.05.2003 року за платіжним дорученням № 1275 було проведено виплату страхової суми у розмірі 33819 (тридцять три тисячі вісімсот дев`ятнадцять) грн. 84 коп. державним обов`язковим особистим страхуванням осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України, на підставі встановленої МСЕК -2 групи інвалідності. Однак, позивач дану інформацію у позовній заяві не зазначив. Дана відповідь вказує на той факт, що позивачу була виплачена одноразова грошова допомога у зв`язку із встановленням первинної (другої) групи інвалідності.
Також, Ліквідаційна комісія ГУ МВС України в Одеській області виділяє, що був зроблений запит до Комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» для встановлення дійсних обставин справи.
Із отриманої відповіді від 08.04.2020 р. № 132 вбачається, що ОСОБА_1 з 2002 по 2008 рр. обласною МСЕК №1 визнавався інвалідом ІІ групи та було визнано І «Б» групу інвалідності у 2014 році.

III.          ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ: 

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження по справі. 
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.
Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав: 

IV.          ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Судом 1-ої інстанції було встановлено, що 13.09.2019р. повноважний представник ОСОБА_1 - Врона Андрій Валентинович звернувся до Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області із заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із присвоєнням ОСОБА_1 у 2017р. групи інвалідності Першої «Б», причиною якої стала травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків по охороні громадського порядку.
До означеної заяви від 13.09.2019р. повноважним представником позивача додано копію висновку службового розслідування від 02.12.1992р., копію відповіді Комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» №267 від 06.09.2019р., копію книги обліку довідок МСЕК за 2002-2003рр., копію свідоцтва про хворобу №1516/2 від 05.12.2002р., копію довідки Обласної медико-соціальної експертної комісії №1, №302683 від 05.05.2017р., копію паспорта та коду ОСОБА_1 , копію ордеру, копію витягу з договору про надання правової допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.
За наслідками розгляду заяви повноважного представника ОСОБА_1 - Врони Андрія Валентиновича від 13.09.2019р., з доданими до неї документами, Ліквідаційною комісією ГУ МВС України в Одеській області на ім`я адвоката Врони А.В. надіслано Лист від 30.09.2019р. №14/1-В-471, у якому зазначено, що відповідно до Порядку та умов призначення виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або втрати працездатності без установлення інвалідності поліцейського», затверджених   Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015року №850, до ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області необхідно подати заяву встановленого зразка та оригінал довідки медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках), який надається страхувальнику. До заяви додаються копії, які звіряються з оригіналом документа: первинної довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією з діагнозом ( м . Одеса, вул. Прохорівська Д ); постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті).
З урахуванням чого, 24.12.2019р. повноважний представник ОСОБА_1 - Врона Андрій Валентинович звернувся до Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області із заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із присвоєнням ОСОБА_1 у 2017р. групи інвалідності Першої «Б», причиною якої стала травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків по охороні громадського порядку, до котрої додано: заяву ОСОБА_1 встановленого зразка; належним чином засвідчену копію висновку службового розслідування від 02.12.1992р.; належним чином засвідчену копію відповіді №267 від 06.09.2019р., та копію книги обліку довідок МСЕК за 2002-2003рр. до неї; належним чином засвідчену копію свідоцтва про хворобу №1516/2 від 05.12.2002р.; належним чином засвідчену копію довідки Обласної медико-соціальної експертної комісії №1, №302683 від 05.05.2017р.; належним чином засвідчену копію паспорта та коду ОСОБА_1 ; належним чином засвідчену копію акта №9 від 13.12.2019р. форми Н-1; належним чином засвідчену копію акта від 12.12.2019р. форми Н-5.
За результатами розгляду заяви повноважного представника ОСОБА_1 - Врони Андрія Валентиновича від 24.12.2019р., з доданими до неї документами, Ліквідаційною комісією ГУ МВС України в Одеській області на ім`я адвоката Врони А.В. надіслано Лист від 24.01.2020р. №14/1-21, у якому зазначено, що матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 повертаються на доопрацювання, у зв`язку з таким, що відповідно до пункту 7 Порядку та умов призначення виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або втрати працездатності без установлення інвалідності поліцейського», затверджених   Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015року №850   працівник міліції, якому призначається допомога у разі встановлення інвалідності подає за місцем служби довідку медико-соціальної експертизи комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності (у відсотках). Наявність зазначених недоліків унеможливлює оформлення висновку щодо виплати допомоги за надісланими матеріалами. Таким чином, вирішення питання щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 можливе за умови та після усунення недоліків.

V.  РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):

Згідно ч. 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
В       Конституції України         закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні - в соціальній і правовій державі, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).
Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених          Конституцією України          (статті 22 та 64).
Ч.1 ст. 9 Конституції України встановлює, що  чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. 
Згідно з пунктом 5   розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію»      (який набрав чинності 07.11.2015р.) визнано таким, що втратив чинність   Закон України «Про міліцію».
Відповідно до пункту 15            розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію»   право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених   Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності   Законом України «Про Національну поліцію».
До набрання чинності   Законом України «Про Національну поліцію»   порядок виплати одноразової грошової допомоги регулювався нормами   статті 23 Закону України «Про міліцію», відповідно до якої      у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
На виконання зазначеної норми   Закону України «Про міліцію»,      Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015р. №850   затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, відповідно до пункту 3 якого грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Згідно з пунктом 2 Порядку та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Пунктами 7-9 Порядку та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції передбачено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в      пунктах 6      або      7      цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.
МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Згідно з п.14 Порядку №850 призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.
Такі підстави є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.
Відповідно до п.4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Європейська Конвенція про захист  прав людини та основоположних  свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція)  , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР  від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України  є частиною національного законодавства.
Згідно ч.1  ст.6 Конвенції  , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 
Згідно статті 1 Першого протоколу  до Конвенції , кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Отже, вищевказана норма  гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.
Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).
Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії"(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та  п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року  ).
Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pincv. The Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelasv. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pincv. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71).
Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (див.   рішення у справі "Кечко проти України”    (Kechko v. Ukraine), згадане вище, пункт 23).

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновку суду першої  інстанції

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права(ч.1-2 ст.308 КАС України , в редакції Закону на момент вчинення процесуальної дії).
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у   статті 2 КАС України   (в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду і розгляду справи), встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Апеляційний суд, враховуючи принципи верховенства права, належного врядування, практику ЄСПЛ , як джерело права,  погоджується з   висновком суду 1-ої інстанції, щодо наявності підстав для задоволення позову, так як позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги працівнику міліції, якому встановлено інвалідність внаслідок травми при виконання службових обов`язків по охороні громадського порядку.
Днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії. При цьому вимоги щодо виплати грошової допомоги можуть бути пред`явлені протягом трьох років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги.
Із аналізу зазначених положень слідує, що виникнення права особи на виплату одноразової грошової допомоги пов`язується законодавцем безпосередньо із фактом встановлення йому інвалідності. Тобто, таке право виникає з дня встановлення інвалідності, зазначеного в довідці медико-соціальної експертної комісії, та може бути реалізоване особою протягом наступних трьох років від цієї дати.
За позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених     Законом України “Про міліцію”     відповідно до Порядку №850, який діяв до набрання чинності     Законом України “Про Національну поліцію”     й, виходячи з положень якого обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.
Законом №565-ХІІ     не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені п.4 Порядку № 850. Вказана норма Порядку №850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу дворічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.
Отже, після надходження передбачених Порядком документів МВС України зобов`язане прийняти одне з двох рішень: про призначення або про відмову в призначенні вказаної грошової допомоги.
Разом з тим, за результатом розгляду документів про виплату позивачу одноразової грошової допомоги, відповідач  жодного з зазначених вище рішень не прийняв та всупереч пункту 9 Порядку № 850, листом від 24.01.2020 року №14/1-21 повернув матеріали, як такі, що не відповідають вимогам законодавства.
При цьому, суд звертає увагу на те, що можливість повернення документів як таких, що не відповідають вимогам законодавства Порядком № 850 не передбачена, а тому повернення Міністерством внутрішніх справ України документів позивача без прийняття рішення про призначення чи відмову у призначенні одноразової грошової допомоги суперечить зазначеним вище нормам.
Аналогічні  висновки щодо застосування норм права, зазначені у постанові  Верховного Суду від 19.02.2019 по справі № 802/498/18-а, що  повинні застосовуватись до спірних правовідносин, в силу положень   ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"   і ч. 5   ст. 242 КАС України.
Апеляційний суд  зауважує, що відповідачем  жодного рішення відповідно до п. 9 Порядку №850 не приймалось, таким чином відповідачем фактично вчинено бездіяльність щодо розгляду заяви позивача та висновку про призначення одноразової грошової допомоги, вказана бездіяльність була  не в порядку, встановленому  Конституцією України , Законом України “Про міліцію”     , Порядком  №850 , який діяв до набрання чинності     Законом України “Про Національну поліцію”,    втручання у право мирно володіти майном , яке підлягає захисту згідно статті 1   Першого протоколу Конвенції,  було свавільним .
Таким чином, апеляційний суд вважає, що днем виникнення у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності 1 групи є вказана у довідці до акту огляду медико-соціальною експертною комісією дата встановлення інвалідності, а саме - 05.05.2017 року. І, відповідно, від цієї дати протягом трьох років за позивачем зберігається право на отримання зазначеної допомоги.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Отже суд повинен відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.
Аналогічний правовий висновок вказаний у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року по справі № 2340/3933/18.
Апеляційний суд також  доходить висновку, щодо обґрунтованості зобов`язання Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу    у зв`язку з встановленням інвалідності    1 групи з 05.05.2017 року, причиною якої стала травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків по охороні громадського порядку, оскільки     це є ефективним способом відновлення прав позивача. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

(2) Висновки апеляційного суду: 

Судом 1-ої інстанції повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладених у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, правильно застосовані  та додержані  норми  матеріального та  процесуального права, справу розглянуто повноважним складом суду, суд не приймав рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі , судове рішення  прийнятне та підписано суддею, який зазначений у судовому рішенні , при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують та відхиляються апеляційним судом за необґрунтованістю.
Апеляційний суд доходить до висновку, що у  задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, рішення суду 1-ої інстанції залишити без змін  та також вважає, що відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.
Керуючись ст.8,19,55 Конституції України, ст..6 та ст. 1 Першого  протоколу  Європейської Конвенції про захист  прав людини та основоположних  свобод від 04.11.1950 року, ст. 3, 6, 7, 139,242, 292, 308, 311, п.1.ч.1 ст.315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області  – залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня  2020 року –  залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання  та оскарженню не підлягає.          

          Повне судове рішення складене та підписане 03.12.2020 року

Головуючий суддя 	 	Кравець О.О.	
Судді	    	Домусчі С.Д.    Коваль М.П.