КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  

Апеляційне провадження:                                                                              Доповідач - Кулікова С.В.
 № 22-ц/824/12520/2020  

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                                     Справа № 756/12323/19
 
18 листопада 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді    - Кулікової С.В.
суддів                         -  Желепи О.В.    
                                    -  Олійника В.І.
при секретарі             -  Климчук Т.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 адвоката Захарченка Сергія Павловича, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 липня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Луценка О.М., у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я,-
 
в с т а н о в и в:
 
Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. А саме, просять стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 30000,00 грн. моральної шкоди та 6237,00 грн. матеріальної шкоди. Вимоги позову обґрунтовують наступним. Позивачі є потерпілими у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013110050010064 від 14.08.2013 за вчинення ОСОБА_1 злочину, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 125 КК України. Протягом 2013-2015 відповідач по справі тероризував позивачів шляхом застосування до них негативного та фізичного впливу, численних погроз фізичною розправою, що призвело до того, що позивачі були змушені здійснювати 12 викликів поліції та понад 3 рази виклик швидкої допомоги, про що зроблені записи у відповідних відомствах. Така асоціальна, аморальна та зухвала поведінка, яка проявлялась у злочинах відповідача призвела до того, що позивачам були нанесені тілесні пошкодження та завдано моральні страждання. Відповідач 13.08.2013 близько 10 години на загальному коридорі 11 поверху будинку за адресою: АДРЕСА_1 вчинив умисне легке тілесне ушкодження ОСОБА_3 . Крім того, відповідач 23.07.2014 близько 11.20 год. на загальному коридорі 11 поверху будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив умисне легке тілесне ушкодження ОСОБА_2 . Також, відповідач 27.11.2014 близько 07.55 год. в кабіні ліфту в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив умисне легке тілесне ушкодження ОСОБА_2 , яке спричинило короткочасний розлад здоров`я. Відповідно до вироку Оболонського районного суду м. Києва від 04.12.2015 за номером №756/1670/15-к, номер провадження №1-кп/756/888/15, відповідача визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу. 05.04.2016 Апеляційним судом м. Києва вирок Оболонського районного суду м. Києва від 04.12.2015 відносно обвинуваченого ОСОБА_1 скасовано та призначено новий розгляд. Відповідно до ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 15.03.2019 №756/1670/15-к відповідача було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження закрито. Позивачу ОСОБА_2 злочинними діями відповідача було завдано легкі тілесні ушкодження, передбачені ч. 1 ст. 125 КК України та легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тобто злочин, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України. Позивачу ОСОБА_3 злочинними діями відповідача було завдано легкі тілесні ушкодження, передбачені ч. 1 ст. 125 КК України. У 2013 році відповідач здійснив одноособовий демонтаж металевих дверей, які знаходилися на загальному коридорі, придбані і встановлені 16.11.2007 на кошти всіх сусідів з чотирьох квартир, що підтверджується касовим ордером №83 від 16.11.2007 на загальну суму 2101,00 грн.
Моральна шкода позивача ОСОБА_2 полягає у тому, що протягом 2013-2015 років її психологічний та фізичний стан значно погіршився через неодноразове завдання їй відповідачем легких тілесних ушкоджень, численних погроз фізичною розправою, залякування, позивач перебувала і перебуває досі у шоковому стані, боїться виходити сама вулицю та завжди хвилюється за свого сина, коли він перебуває не дома. Постійні переживання призвели до короткочасного розладу здоров`я та тривалого лікування. До того ж завдання тілесних ушкоджень відповідачем щодо позивача ОСОБА_2 здійснювалось неодноразово, що зважаючи на похилий вік останньої мало значний негативний сплив, мали місце моральні страждання, короткочасний розлад здоров`я та необхідність проведення медичних обстежень та лікування по цей час.
Моральна шкода позивача ОСОБА_3 полягає у тому, що з огляду на те, що він є інвалідом ІІІ групи з дитинства безстроково, що підтверджується довідкою про інвалідність, тривалий час лікувався, майже 5 років був прикутий до ліжка, належить до соціально-вразливої верстви населення, тому дії відповідача відносно позивача ОСОБА_3 , що мали місце протягом 2013-2015 років, а саме негативний фізичний та психологічний вплив є неприпустимими, адже призвели до погіршення стану здоров`я та самопочуття у результаті завдання легких тілесних ушкоджень. Також завдання відповідачем позивачу ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень призвело до зміни способу життя останнього, у зв`язку з постійним перебуванням у стресовому стані та вимушеному проведенню медичних обстежень та лікування процедур. Крім того, справа щодо вчинення відповідачем злочину щодо позивачів розглядалась понад 6 років через навмисне затягування судового процесу представником відповідача, що призвело до безкарності та звільнення від кримінальної відповідальності відповідача, незважаючи на доведеність його вини судом. Такий тривалий розгляд справи призвів до того, що позивачі були змушені терпіти страждання, пов`язані з постійними зверненнями до відповідних органів у зв`язку з завданням їм тілесних ушкоджень, з судовими процесами під час фактичного проходження лікування та глибокими моральними стражданнями щодо нього.
У зв`язку з вказаними обставинами позивачі оцінили спричинену їм моральну шкоду в 30000,00 грн. Понесені позивачами витрати на медичні обстеження та лікування складають 3721,00 грн. А також, матеріальні збитки, завдані відповідачем у зв`язку із самостійним неправомірним демонтажем дверей загального коридору становлять 2101,00 грн., а з урахуванням індексу інфляції 2516,00 грн. Таким чином, загальна сума понесених матеріальних збитків становить 6237,00 грн.
ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Просить стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 277580,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 36237,00 грн. Вимоги зустрічної позовної заяви обґрунтовує тим, що під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження №12015100050010536 від 03.11.2015 відносно ОСОБА_3 було встановлено, що він вчинив по відношенню до ОСОБА_1 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України. 14.04.2013 приблизно о 09.50 год. ОСОБА_3 , 1978 року народження, перебуваючи на загальному коридорі біля вхідних дверей до кв. АДРЕСА_2 , подзвонив у двері вищевказаної квартири, в якій проживає ОСОБА_1 . Однак, одразу ж після відкриття дверей квартири, у ОСОБА_3 , побачивши ОСОБА_1 , на грунті неприязних відносин до останнього, виник злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_1 , тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та свідомо припускаючи настання наслідків у вигляді легких тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 , перебуваючи в тому ж місці та в той же час, маючи при собі газовий балончик, який застосував до ОСОБА_1 , направивши струмінь на обличчя останнього, чим спричинив ОСОБА_1 легке тілесне ушкодження а саме: хімічний опік слизових оболонок очей більше справа першого ступеню. Локалізація, морфологія зазначеного ушкодження, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинене воно подразнюючою дією хімічної речовини, яка могла бути випущена із газового балончика, могло утворитись в термін вказаний у постанові, тобто 14.04.2013. Дане ушкодження не є небезпечним для життя. Вказані тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень. Ухвалою Оболонського районного суду №756/2958/17-к від 11.04.2018 постановлено звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження відносно нього - закрити. Таким чином, під час судового розгляду вказаної кримінальної справи була достовірно і беззаперечно встановлена вина ОСОБА_3 у завданні шкоди ОСОБА_1 ушкодженням здоров`я останнього.
Матеріальна шкоди, завдана ОСОБА_1 неправомірними діями ОСОБА_3 полягає в наступному: в момент спричинення тілесних ушкоджень була пошкоджена футболка, вартістю 180,00 грн., яку ОСОБА_1 не зміг в подальшому використовувати за призначенням і яка була предметом експертного дослідження під час проведення досудового розслідування; після отримання тілесних ушкоджень (хімічні опіки) у ОСОБА_1 суттєво погіршився зір, що змусило його на початку 2013 року купити окуляри, вартість яких склала 5400; станом на 14.05.2020, тобто впродовж 85 місяців від дня завдання тілесних ушкоджень, ОСОБА_1 не вдалось повністю відновити свій зір та це унеможливлює роботу за спеціальністю - судноводій (капітан) річкових та морських суден, що призводить до місячних втрат у заробітній платі в сумі 3000 грн., яку він міг реально отримувати за звичайних обставин, якби не було пошкоджено здоров`я, а це за весь час складає 255000 грн.; за весь час знаходження в такому стані здоров`я ОСОБА_1 був змушений купувати відповідні ліки та користуватися санаторно-курортним лікуванням, що складає 17000 грн. Отже, загальна сума матеріальної шкоди, завдана ОСОБА_1 неправомірними діями ОСОБА_3 складає 277580 грн.
Моральна шкода, завдана ОСОБА_1 неправомірними діями ОСОБА_3 полягає в наступному: в момент спричинення тілесних ушкоджень та впродовж наступних декількох місяців ОСОБА_1 переніс сильний фізичний біль та страждання, пов`язаний з думкою про те, що отримані тілесні ушкодження не дозволять відновити здоров`я та продовжити нормальне повсякденне життя; у душевних стражданнях від того, що він не може працювати за улюбленим фахом та спеціальністю, якій присвятив все своє життя; у порушенні психологічної стійкості у взаємовідносинах з рідними та друзями у зв`язку з тим, що наявний стан здоров`я негативно впливає та руйнує здібності ОСОБА_1 та частково позбавляє його можливості їх реалізації; у постійній нервовій напрузі, яку створював і продовжує створювати ОСОБА_3 , подавши незаконний та необґрунтований позов. Моральну шкоду позивач ОСОБА_1 оцінює в 36237,00 грн.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 28 липня 2020 року у задоволенні позову  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я - відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я - відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Захарченко Сергій Павлович подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 липня 2020 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення зустрічного позову.
Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що суд дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову, не врахувавши та не надавши правової оцінки наявним в матеріалах справи доказам, що були надані на підтвердження обґрунтованості позовних вимог.
Також не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, апеляційну скаргу подала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якій просили рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 липня  2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.
Апеляційну скаргу обґрунтовували тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначали, що судом безпідставно не враховано надані ними експерті висновки, що підтверджують наявність у позивачів за первісним позовом тілесних ушкоджень. Також судом не враховано, що позивачами за первісним позовом було надано докази, що підтверджують витрати на лікування, та причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_1 та спричиненої шкоди позивачам.
Крім того, на їх думку, заявлений розмір моральної шкоди є не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб як потерпілих осіб і жодним чином не призводить до їх збагачення.
Звертали увагу суду, на те, що суд першої інстанції прийняв до розгляду зустрічну позовну заяву, не врахувавши, що вона була подана з порушенням строків для її подання.
  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали відзив на апеляційну скаргу відповідача за первісним позовом, в якому просили у задоволенні апеляційної скарги відмовити, та повернути її, з тих підстав що адвокат Захарченко С.П. не має повноваження на представлення інтересів ОСОБА_1 у цивільній справі, та адвокатський ордер не відповідає Положенню про ордер на надання правничої (правової) допомоги.
Представник ОСОБА_1 адвокат Захарченко С.П. подав відзив на апеляційну скаргу позивачів за первісним позовом, в якому просив залишити рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 липня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без змін, а їх апеляційну скаргу - без задоволення.
В судовому засіданні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підтримали доводи своєї апеляційної скарги та просили її задовольнити, проти доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 заперечували, та просили залишити її без задоволення.
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заперечував, просив залишити її без задоволення.
Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні первісного та зустрічного позовів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності, а саме протиправність дій відповідача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою, чим не виконано вимог ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Такі висновки суду в повній мірі не ґрунтуються на встановлених судом обставинах, наданих сторонами доказах, нормах матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної  (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я ( частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними    рішеннями,    діями    чи    бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Тобто при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду необхідно встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) , що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.
Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 76, частини першої статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Людина, її життя і здоров`я, недоторканість та безпека визнаються  в  Україні  найвищою  соціальною  цінністю,  даний постулат   визнано   нормою  основного   закону  держави Конституцією України.
З матеріалів справи вбачається, що 13 серпня 2013 року ОСОБА_1 , перебуваючи у загальному коридорі на 11 поверсі будинку АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_3 легкого тілесного ушкодження на грунті тривалих неприязних відносин між ними, умисно наніс останньому два удари кулаком правої руки в обличчя - в область носу та правого ока, від яких ОСОБА_3 впав на підлогу, після чого умисно наніс йому численні удари лівою ногою у тулуб, чим спричинив останньому легке тілесне ушкодження, а саме - синці: в проекції «хвостової» частини правої брови з переходом на верхню повіку правого ока, на задній поверхні шиї у середній та нижній третинах між лінією вістових відростків та правою при хребетною, в правій міжлопатковій ділянці, в проекції 7-го - 8-го ребер по лівій середньо-лопатковій лінії, садна: два в лівій надлопатковій ділянці; два на передній поверхні лівого колінного суглобу.
Крім того, ОСОБА_1 , 23.07.2014 року приблизно об 11 годині 20 хвилин, перебуваючи на 11 поверсі будинку АДРЕСА_3 , в ході словесного конфлікту з ОСОБА_2 , що виник на грунті тривалих неприязних відносин між ними, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення останній легкого тілесного ушкодження, умисно своїм лівим плечем вдарив її у спину, внаслідок чого ОСОБА_2 впала на підлогу, чим спричинив їй легке тілесне ушкодження у вигляді садна в ділянці лівого ліктьового суглобу.
Крім того, ОСОБА_1 , 27.11.2014 року приблизно о 07 годині 55 хвилин, перебуваючи на 11 поверсі будинку АДРЕСА_1 , зайшов до ліфту будинку за ОСОБА_2 та, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення останній легкого тілесного ушкодження, на грунті тривалих неприязних відносин між ними навмисно наніс їй один удар кулаком правої руки в область перенісся, після чого умисно наніс ще декілька ударів в область її підборіддя, чим спричинив останній легке тілесне ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я, а саме: закриту травму обличчя: садна - на спинці носу у середній третині, на шкірі верхньої губи по центру (лінійної та дугоподібної форми, довжиною 0,3 см і 1,4 см), крововилив (2Х1,5 см) на слизовій оболонці верхньої губи по центру, перелом кісток носа.
Вищезазначені обставини підтверджуються висновком експерта № 2542 від 14.03.2013 року, висновком експерта № 2458 від 31.10.2014 року, висновком експерта № 2258/е від 19.01.2015 року.
Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 04 грудня 2015 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 125 КК України - у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., за ч. 2 ст. 125 КК України - у виді штрафу у розмірі 80 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1360 грн.. В порядку ч. 1 ст. 70 КК України шляхом повного складання призначених покарань остаточно призначено ОСОБА_1 покарання у виді штрафу у розмірі 130 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 2210 грн.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року вищезазначений вирок Оболонського районного суду м. Києва скасовано, справу направлено на новий розгляд.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.03.2019 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ст.. 125 ч. 1, ст.. 125 ч. 2 КК України на підставі ст.. 49 ч. 1 п. 2 КК України; кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 за ст.. 125 ч. 1, ст.. 125 ч. 2 КК України - закрито.
14 квітня 2013 року приблизно о 09 год. 50 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи на загальному коридорі біля вхідних дверей до кв. АДРЕСА_2 , подзвонив у двері вищевказаної квартири, в якій проживає ОСОБА_1 та застосував до останнього газовий балончик, направивши струмінь на обличчя останнього, чим спричинив ОСОБА_1 легке тілесне ушкодження, а саме: хімічний опік слизових оболонок очей, більше справа, першого ступеню. Локалізація, морфологія зазначеного ушкодження, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони подразнюючою дією хімічної речовини, яка могла бути випущена із газового балончика, могло утворитись в термін вказаний у постанові, тобто 14.04.2013. Дане ушкодження не є небезпечним для життя. Вказані тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 11 квітня 2018 року звільнено ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст.. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження відносно нього закрито.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт спричинення ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , та спричинення ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень ОСОБА_1 .
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог за первісним та зустрічним позовом про стягнення моральної шкоди, не перевіривши матеріали справи, доводи сторін, та не надавши належної правової оцінки доказам по справі.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та моральних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_1 спричинено було легкі тілесні ушкодження ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а ОСОБА_3 було спричинено легкі тілесні ушкодження ОСОБА_1 .
Враховуючи викладене, зважаючи на умисний характер заподіяння легких тілесних ушкоджень, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди - 5 000,00 грн. є співмірним із завданими ушкодженнями здоров`я кожному позивачу за первісним позовом ( ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ) та за зустрічним позовом ( ОСОБА_1 )
Відтак, колегія суддів вважає, що  з ОСОБА_1 слід стягнути на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн. та на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн., з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди слід стягнути 5 000 грн.
Такими чином, доводи апеляційних скарг про те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди є обґрунтованими, та знайшли своє підтвердження під час перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції.
Натомість, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди.
Так, Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:
а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.
б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України).
в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.
г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.
Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).
Відповідно до частини 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підтвердження заподіяння їм матеріальної шкоди у розмірі 6 237,00 грн. надали чеки та квитанції медичного обстеження та придбаних медикаментів, касовий ордер встановлення дверей та свідоцтво про сплату єдиного податку.
Проте, надані докази, не свідчать беззаперечно, що такі витрати були спричинені саме у зв`язку з неправомірними діями ОСОБА_1 та завданням останнім ОСОБА_2 та ОСОБА_3 тілесних ушкоджень.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).
Таким чином, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не надали належних та допустимих доказів на підтвердження завдання відповідачем за первісним позовом матеріальної шкоди.
Також не надав і ОСОБА_1 належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому матеріальної шкоди ОСОБА_3 у розмірі 277 580,00 грн., а надана довідка огляду терапевта взагалі не дає підстав для висновку про завдання матеріальної шкоди.
Відтак, доводи апеляційних скарг про те, що суд необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, є безпідставними, та не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 липня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позову  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн., на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.; часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384  ЦПК України, суд,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргуОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Захарченка Сергія Павловича задовольнити частково. 
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 липня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.
Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено 20 листопада 2020 року.

Головуючий:                                      Судді: