Дата документу 08.12.2020 Справа № 334/442/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 334/442/20 Головуючий у 1 інстанції Ісаков Д.О.
Провадження №22ц/807/3161/20                                Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
08 грудня 2020 року        м. Запоріжжя
       Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого:        Полякова О.З.,
суддів: Кухаря С.В.,
        Крилової О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2020 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2020 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про відшкодування шкоди. 
В обґрунтування своїх вимог зазначали, що 04 листопада 2016 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ПАТ «Мета Банк» було укладено договір страхування наземного транспорту № 0375/16-Т/Ц7, згідно якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати ПАТ «МетаБанк» будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «BMW Х6», д/н НОМЕР_1 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.
12 травня 2017 року в м. Запоріжжя, на вул. Бородинська, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «BMW Х6», д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Hyundai Tucson», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
Дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення ПДР обома водіями транспортних засобів.
ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відповідно до наданого рахунку-фактури № 392210 від 15.05.2017р. відшкодувало ПрАТ «АВТ «Баварія-Дніпропетровськ» вартість відновлювального ремонту «BMW Х6», д/н  НОМЕР_1  в розмірі 52662,38грн. 
Оскільки, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Hyundai Tucson», д/н НОМЕР_2 , була застрахована ПрАТ «СК «Юнівес» позивачем, який має право зворотної вимоги у розмірі 50% від завданої шкоди, 06 серпня 2018 року було надіслано на адресу ПрАТ «СК «Юнівес» претензію щодо відшкодування шкоди в розмірі 26331,19 грн. Проте 25 жовтня 2018 року позивач отримав відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі п.37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого...».
04 вересня 2019 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було надіслано претензію на адресу ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в розмірі 26331,19 грн., яка останнім була залишена без задоволення із запереченням фактів, викладених у претензії та зазначенням того, що претензійні вимоги до нього заявлені неправомірно, позивачу слід звернутись до його страхової компанії, так як він уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яка має відповідати відповідно до умов договору.
Оскільки відповідачем вимога не задоволена, кошти не повернуто, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» просило суд стягнути з ОСОБА_1 26331,19 грн., як відшкодування витрат, заподіяних позивачу, а також судові витрати у зв`язку зі зверненням із позовом до суду в розмірі 2102 грн.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2020 року позов залишено без задоволення. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на правовий висновок, наведений у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, та зазначив, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Отже, при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Таким чином страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Не погоджуючись із зазначеним рішення, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими та невідповідність висновків суду обставинам справи, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2020 року скасувати, та прийняти нове, яким задовольнити їх позовні вимоги. Також «СК «Арсенал Страхування» просило стягнути з ОСОБА_1 судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що відповідно до постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового урахування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37). Тобто Верховний Суд зазначає про те, що винна в ДТП особа (Відповідач) відшкодовує шкоду, лише у випадку якщо у страховика (ПрАТ «СК «Юнівес») не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37, тобто з аналогічної як в даному спорі причини. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що ПрАТ «СК «Юнівес» відмовили ПрАТ «СК арсенал Страхування» у виплаті страхового відшкодування, ПрАТ «СК «Арсенал страхування» має право зворотної вимоги безпосередньо до винної в ДТП особи, тобто до відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Позицію ПрАТ «СК арсенал Страхування» стосовно того, що він має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, шляхом пред`явлення вимоги про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування саме до винної особи, ОСОБА_1 вважає помилковою. 
У відповіді на відзив, ПрАТ «СК арсенал Страхування» зазначає, що спір у цій справі має інші обставини, ніж ті, що наведені у постанові Верховного суду по справі № 755/18006/-ц. Оскільки ними було пропущено однорічний строк щодо звернення з вимогою до страхової компанії, відповідати за завдану шкоду повинен безпосередньо завдавач шкоди. 
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі. 
Так, встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, та не визнається учасниками справи, що 04 листопада 2016 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ПАТ «Мета Банк» укладено договір страхування наземного транспорту № 0375/16-Т/Ц7, а сам е автомобіля марки «BMW Х6», д/н НОМЕР_1 (а.с.7-15, 16-18).
12 травня 2017 року о 12.20 год. на парковці супермаркету «Сільпо» по вул. Бородинська в м. Запоріжжя ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Hyundai Tucson», д/н НОМЕР_2 , під час руху заднім ходом здійснив зіткнення з автомобілем «BMW Х6», д/н НОМЕР_1 , який належить ПАТ «МетаБанк», під керуванням ОСОБА_2 , яка також рухалась заднім ходом.
Дорожньо-транспортна пригода сталась через порушення водіями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, у зв`язку з чим відносно-кожного винесена постанова про притягнення до адміністративної відповідальності по ст.124 КУпАП. (а.с. 21, 22)
Через дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 12 травня 2017 року, був пошкоджений автомобіль «BMW Х6», д/н НОМЕР_1 та висновком № 302 від 17 травня 2017 року встановлена сума страхового відшкодування в розмірі 52662,38 грн., яка була сплачена позивачем відповідно до платіжного доручення № 74849 від 18 травня 2017 року (а.с. 25-42, 43).
06 серпня 2018 року за № 060818-37022/К ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» надіслало претензію на адресу ПрАТ «СК «Юнівес», яка застрахувала цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу «Hyundai Tucson», д/н НОМЕР_2 , на відшкодування 50% від завданої шкоди, що становить 26331,19 грн. (а.с. 47).
Листом за № 18/1004-06 від 04 жовтня 2018 ПАТ «СК «Юнівес» відмовив у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з тим, що ПрАТ СК «Арсенал Страхування» звернулося із такою вимогою більше ніж через рік, після скоєного ДТП, що є підставою для відмови у здійснення страхового відшкодування відповідно до п. 37.1.4 ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 48).
З метою позасудового врегулювання спору щодо компенсації витрат позивачу в розмірі 26331,19 грн., ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на адресу ОСОБА_1 надіслало претензію № 040919-50245/к від 04 вересня 2019 року (а.с. 49-50), на яку останній надав відповідь із зазначенням відсутності підстав у позивача звертатись до нього з такими вимогами, оскільки його цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПрАТ «СК «Юнівес», у зв`язку з чим позивач має звернутися саме до страхової компанії (а.с. 51-52).
Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Встановивши, що відповідальність ОСОБА_1 на час ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Юнівес», суд першої інстанції дійшов висновку, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
З зазначеним висновком колегія суддів погоджується. 
Правомірність висновків суду також підтверджується позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 09 жовтня 2019 року (справа № 730/ 125/16-ц, провадження № 61-8138св18) та від 09 жовтня 2019 року (справа № 369/3461/17, провадження № 61-25452св18), якій, за аналогічних обставин, аргументи відповідачів про те, що обов`язок з відшкодування шкоди у межах ліміту страхового відшкодування покладається на їх страховиків, Верховний Суд визнав обґрунтованими.
Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,- 

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» - залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2020 рокуу цій справі – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 08 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: