УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/285/20 Головуючий у 1-й інст. Шульга О. М. 
Категорія 65 Доповідач Шевчук А. М.  
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
                       
головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,
за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №279/285/20 за позовом Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №1 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за надання послуг з управління будинком
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 березня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Шульги О.М. у м. Коростені,

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №1 (надалі – КВЖРЕП №1) звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 . Просило стягнути борг за отримані послуги з управління багатоквартирним будинком у сумі 4 448,55 грн. за період із 01 серпня 2017 року по 01 січня 2020 року. Позов обґрунтовувало тим, що ОСОБА_1  зареєстрований та є власником квартири АДРЕСА_1 . Згідно з договором від 01 червня 2019 року №8/уп.жф позивач є управителем даного багатоквартирного будинку. За умовами договору управитель взяв на себе зобов`язання по наданню послуги з управління будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем, утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна будинку. ОСОБА_1 , як колективний споживач, що користується послугою з управління багатоквартирним будинком, зобов`язаний сплачувати за вказані послуги не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим. Однак, відповідач за спожиту послугу кошти не сплачував. Судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з надання послуг з управління будинком ухвалою суду від 02 січня 2020 року скасований, а тому він має право звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду м. Житомира від 19 березня 2020 року стягнуто з  ОСОБА_1  на користь КВЖРЕП №1 заборгованість із надання послуг із управління багатоквартирним будинком у сумі 4 448,55 грн. та вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вважає, що суд застосував неіснуючі норми матеріального права, надав неправильну правову оцінку обставинам справи та не звернув уваги на аргументи, викладені у відзиві на позовну заяву. Позовна заява не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства. Подана, посилаючись на положення ст.161 ЦПК України, позовна заява, а не заява про видачу судового наказу. Позовна заява не містить попереднього розрахунку суми судових витрат та підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не залишив таку позовну заяву без руху та допустив розгляд справи за позовною заявою, яка не відповідає вимогам ЦПК України. Позивачем також порушено порядок подачі відповіді на відзив на позовну заяву, до якої долучено невідомі йому (відповідачу) додатки. Відповідь на відзив він не отримував, чим був позбавлений права подати свої заперечення та викласти пояснення, міркування і аргументи. Наполягає на тому, що вимоги позивача є недоведеними та останній намагається ввести суд в оману. Договір про надання послуг, на який посилається позивач, підписаний ОСОБА_2 , який не уповноважувався на такі дії. Збори мешканців будинку для визначення уповноваженого та укладення договору про надання послуг не проводилися. Зазначене підтверджується поясненням ОСОБА_2 , яке він (відповідач) не міг надати суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_2 не проживає, а тому довелося витратити додатковий час для встановлення з ним зв`язку. У позові КВЖРЕП №1 посилається на договір №8/уп.жф, в той же час долучає копію договору без номеру, що ставить під сумнів не лише законність його укладення, а й надання за цим договором послуг. Він не отримував від позивача ні пропозицій укласти договір, ні проект договору, а тому позивач не має права вимагати оплату за послуги. Окрім того, позивач не надав доказів фактичного надання послуг. Сума заборгованості, на якій наполягає позивач, є необґрунтованою, оскільки відсутній розрахунок наданих послуг та кошторис витрат. Окрім того, позивач намагається стягнути витрати за управління будинком АДРЕСА_2 , в той час як довідка про заборгованість складена за адресою будинку АДРЕСА_3 . Посилаючись на укладення договору про надання послуг від 01 червня 2019 року, у довідці про заборгованість відображено нарахування з 01 серпня 2017 року, тобто за період, коли позивач не був управителем будинку. 

26 травня 2020 року (упродовж п`ятнадцяти днів з часу винесення апеляційним судом ухвали від 12 травня 2020 року про відкриття провадження у справі) від КВЖРЕП №1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, копія якого цінним листом з описом разом із додатками 25 травня 2020 року надіслана відповідачу (а.с.106). Позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. У відзиві, зокрема, наголошує на тому, що відповідач у спірний період споживав послуги, які надавало КВЖРЕП №1, але за них не сплачував за період до укладення договору про надання послуг з управління будинком за тарифом, затвердженим уповноваженим органом місцевого самоврядування, а після укладення вищевказаного договору - за договірною ціною, встановленою згідно з кошторисом протоколом зборів співвласників. 

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

ОСОБА_1 зареєстрований та проживає у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.10,81-83). Право власності не оспорюється.

Стаття 322 ЦК України покладає тягар утримання на його власника, а частина друга ст.382 ЦК України передбачає, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинкових територіях, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Нові закони не можуть поширюватися на старі життєві ситуації. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон, під час дії якого вони настали або мали місце.

Спірні відносини, які виникли між сторонами з надання та споживання послуг, регулюються також Законами України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», «Про житлово-комунальні послуги», у редакціях, що діяли на час настання та існування спірних правовідносин, а також Правилами надання послуг з управління багатоквартирними будинками, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05 вересня 2018 року №712 (зі змісту ст.5 ЦК України), чим спростовуються доводи апеляційної скарги про застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин неіснуючих норм матеріального права. При вирішенні даного спору суд першої інстанції також врахував підставу (обґрунтування) та зміст позовних вимог.

У даному випадку позивачем подано позовну заяву, а не заяву про видачу судового наказу. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої ст.185 ЦПК України, або скасування судового не перешкоджає праву звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку позовного провадження, що і вчинено позивачем. Окрім того, особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій ст.161 ЦПК України, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір (частина друга ст.161 ЦПК України). Помилкове посилання у позовній заяві на положення п.1 частини першої ст.161 ЦПК України не може бути перешкодою у доступі до суду, враховуючи, що право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві. 

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позовна заява не містить попереднього розрахунку суми судових витрат та підтвердження про те, що позивачем не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, а суд першої інстанції не залишив позовну заяву без руху та допустив розгляд справи за позовною заявою не є обов`язковими підставами для скасування судового рішення. Так, матеріали апеляційної скарги не містять доказів на спростування факту неподання позивачем іншого позову до ОСОБА_1 з тим самим предметом та з них самих підстав. Питання розподілу судових витрат між сторонами вирішується судом на підставі поданих сторонами доказів. За таких обставин, той факт, що позовна заява не містить попереднього розрахунку суми судових витрат та підтвердження про те, що позивачем не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав не можуть бути формальними ознаками для скасування правильного за суттю рішення.

Багатоквартирним будинком вважається житловий будинок, в якому розташовано три чи більше кватири. Послуга з управління багатоквартирним будинком – це результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору. Управитель багатоквартирного будинку – фізична особа-підприємець або юридична особа – суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. 

Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №1 (скорочена назва КВЖРЕП №1) є спільною комунальною власністю територіальної громади міста Коростень та засновником підприємства є Коростенська міська рада (а.с.8).

У зв`язку з реорганізацією комунальних виробничих житлових ремонтно-експлуатаційних підприємств міста Коростеня рішенням виконкому Коростенської міської ради від 17 травня 2017 року №186 передано житловий фонд, зокрема, із балансу КВЖРЕП №2 на баланс КВЖРЕП №1 (пункт 46 у переліку додатку до рішення, а.с.39). Обставина перебування багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 , на балансі позивача з 01 серпня 2017 року належними доказами на спростована та у матеріалах справи відсутні докази визнання рішення постійного діючого органу місцевого самоврядування незаконним та його скасування. 

Відповідно до правової висновку, викладеного Верховним Судом України у постановах від 30 жовтня 2013 року в справі №6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року в справі №6-2951цс15, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Верховний Суд у постановах від 17 січня 2020 року в справі №369/88/17, від 22 січня 2020 року в справі №201/9729/18, від 26 лютого 2020 року в справі №522/2173/14, від 25 березня 2020 року №211/3347/18 не відступав від вищевикладеної правової позиції.

Із ксерокопій рішень виконкому Коростенської міської ради, які приєднані до своєчасно поданого відзиву на апеляційну скаргу, та які надавалися на дослідження суду першої інстанції, слідує, що на підставі ст.ст.28,30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішенням виконкому Коростенської міської ради від 01 березня 2017 року №75 із 01 квітня 2017 року для КВЖРЕП №2 були встановлені тарифи на послуги із утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по кожному будинку окремо, залежно від кількісних показників надання послуг. Для будинку АДРЕСА_2 було встановлено тариф на рівні 2,85 грн. за один квадратний метр (а.с.88-91). Рішенням виконкому Коростенської міської ради від 19 липня 2017 року №303, у яке рішенням того ж постійно діючого органу місцевого самоврядування 02 серпня 2017 року №320 були внесені зміни, виконкомом Коростенської міської ради наданий дозвіл КВЖРЕП №1 по житловим будинкам, які вони почнуть обслуговувати з 01 серпня 2017 року, застосовувати тарифи на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, які бути затверджені для КВЖРЕП №2 рішенням виконкому від 01 березня 2017 року №75. Чинність рішень виконкому не спростована. За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо недостовірності цих доказів є надуманими, а встановлені цими доказами обставини відповідають фактичним обставинам справи.

Управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором.

Відповідно до змістів частин першої та п`ятої ст.10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею, якщо у багатоквартирному будинку не утворено об`єднання співвласників. До повноважень зборів співвласників належить, зокрема, питання про визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміну умов договору з управителем; обрання уповноваженої особи (осіб) співвласників під час укладення, внесення змін та розірвання договору з управителем, здійснення контролю за його виконанням.
        
Із ксерокопії договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 01 червня 2019 року №/уп.жф вбачається, що Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №1, в особі начальника КВЖРЕП №1 ОСОБА_3 (далі-управитель), що діє на підставі статуту, з однієї сторони, та співвласники багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 (далі – співвласник) в особі ОСОБА_2 , уповноваженого зборами співвласників багатоквартирного будинку, що діє на підставі протоколу №46/уп.жф від 20 травня 2019 року загальних зборів співвласників багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 (далі – сторони), уклали цей договір про те, що управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою АДРЕСА_2 , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору. 

У підтвердження доводів апеляційної скарги відносно договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 01 червня 2019 року №/уп.жф скаржник посилається на пояснення, що приєднані до апеляційної скарги, які останній не міг подати до суду першої інстанції (а.с.72). Колегія суддів апеляційного суду позбавлена можливості вважати пояснення допустимим доказом, оскільки у визначений законом спосіб особа, що підписала пояснення, не встановлювалася, а справжність її підпису не посвідчувалася. На стадії апеляційного перегляду відповідач та його представник клопотань із цього приводу не заявляли, хоча відповідачу та його представнику права та наслідки їх не реалізації роз`яснені. Інших допустимих доказів, які беззаперечно б спростували укладення договору про надання послуг із управління багатоквартирним будинком, що відноситься до предмета доказування у даній справі та могли б бути належними у справі доказами, суду не надано.

Стаття 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що житлова послуга – послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкових територій, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку. За положеннями ст.12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному банку» витрати на управління багатоквартирним будинком включають: 1) витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; 2) витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; 2-1) витрати, пов`язанні з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; 3) витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення; 4) інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом. Разом із тим, наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлового-комунального господарства України від 27 липня 2018 року №190 затверджений Обов`язковий перелік робіт (послуг), витрати на які включаються до складу витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території. 

У пункті 10 договору надання послуг з управління багатоквартирним будинком прописано, що ціна послуги з управління становить 4,12 грн. за 1 кв.м (у тому числі, податок на додану вартість, якщо управитель є його платником) на місяць загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку. Дана сума витрат разом із винагородою (з ПДВ) підтверджується кошторисом, який є додатком №5 до договору та його невід`ємною частиною.

Спірні правовідносини охоплюють період із 01 серпня 2017 року по 01 січня 2020 року, що є періодом переходу від послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій до послуги з управління багатоквартирним будинком. Так, пункт 3-1 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII передбачає, що договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуг з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі вивезення побутових відходів за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладені за правилами, визначеними цим законом. У разі якщо згідно з такими договорами передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.

Плата за послугу з управління вноситься щомісяця до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, якщо інший порядок та строки не визначені договором управління.

Відповідач взагалі не сплачував позивачу за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а згодом за послуги з управління багатоквартирним будинком. 

У разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості послуг спочатку з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, а згодом послуги з управління багатоквартирним будинком мали складатися акти-претензії. Такі докази у матеріалах справи відсутні. Отже, ОСОБА_1 не спростовано допустимими доказами надання йому позивачем послуг у повному обсязі, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості у сумі 4 448,55 грн. (із 01 вересня 2017 року по липень 2019 року по 143, 55 грн. у місяць (50,37 кв.м. х 2,85 грн).; з серпня 2019 року по грудень 2019 року по 207,52 грн. у місяць (50,37 кв.м. х 4,12 грн.); 24 міс. х 143,55 грн. = 3 445,20 грн.; 5 міс. х 207,52 грн. = 1 037,60 грн. – 34,25 грн. (перерахунок) = 1 003,35 грн.; 3 445,20 грн. + 1 003,35 грн. = 4  448,55 грн.).

Водночас колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що довідка про заборгованість від 17 січня 2020 року №68 не є належним доказом у даній справі, оскільки заборгованість обрахована по будинку АДРЕСА_3 , що не відноситься до предмета доказування у даній справі.

Проте, заборгованість у сумі 4 448,55 грн. підтверджується розрахунком, який відповідачем не спростований достовірними та достатніми доказами, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, тим більше, що за приписами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Решта доводів апеляційної скарги ґрунтуються на переоцінці доказів. Даним доказам кожному окремо та в сукупності правильно надана оцінка судом першої інстанції. Відповідач фактично користувався послугами, які надавав позивач упродовж 2017 - 2019 років (а.с.48-51), а тому має їх оплатити. Апеляційний суд при цьому повертає позивачу без розгляду карточки рахунку 231, оскільки дані докази надійшли до суду апеляційної інстанції після закінчення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу.

За таких обставин, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відповідно до ст.375 ЦПК України рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 березня 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: 

Повний текст постанови складений 06 листопада 2020 року.