ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 802/163/17-а
адміністративне провадження №К/9901/40613/18;  К/9901/40615/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Олендера І.Я.,
суддів: Гончарової І.А.,  Ханової  Р.Ф., 

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Поділля» та Головного управління ДФС у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 06 березня 2017 року (суддя Крапівницька Н.Л.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року (судді: Гонтарук В. М. (головуючий), Біла Л.М., Граб Л.С.) у справі №  802/163/17-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Поділля» до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
У С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Поділля» (далі - позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень:
- №0004301401 від 27.12.2016, яким до Товариства застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за платежем «податок на додану вартість» на суму 167  328,00 грн за порушення п. 209.2, п. 209.15 ст. 209 Податкового кодексу України;
- №0004291401 від 27.12.2016, яким Товариству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» на загальну суму 105  493,00 грн, в тому числі, за податковими зобов`язаннями - 84  394,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 21  099,00 грн, за порушення п.188.1 ст. 188, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України;
- № 0062171305 від 27.12.2016, яким визначено суму грошового зобов`язання за платежем «військовий збір» на загальну суму 12  161,31 грн, в тому числі за штрафними ( фінансовими ) санкціями - 12  121,62 грн, пеня - 39,69 грн за порушення пп.168.1.2, пп.168.1.5 п 168.1 ст. 168, пп. 176.1 «е», пп. 176.2 «а» ст. 176, пп. 1.2, 1.4, 1.6 п. 16 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.
2. Позовні вимоги обґрунтовані хибністю висновків акту перевірки щодо допущених позивачем вимог законодавства, такі висновки не підтверджуються фактичними обставинами та спростовуються первинними документами, що наявні у Товариства та надавались контролюючому органу під час перевірки.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
3. Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 06 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення №0004291401 від 27.12.2016 та № 0062171305 від 27.12.2016. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
4. Суд першої інстанції, з думкою якого погодився суд апеляційної інстанції, в частині задоволених вимог виходив з того, що висновки акту перевірки про порушення Товариством вимог Податкового кодексу України в частині формування податкового кредиту по господарським операціям з ТОВ «Туль-Чикен» та несвоєчасного перерахування військового збору спростовуються встановленими обставинами справи та наявними первинними документами.
В частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення №0004301401 від 27.12.2016 суди дійшли висновку про порушення позивачем вимог ст. 209 Податкового кодексу України в частині черговості використання коштів зі спеціального рахунку для відшкодування вартості виробничих факторів контрагентам.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови в задоволенні позовних вимог, Товариство подало касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 06 березня 2017 року, ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року та прийняти нове рішення про задоволення вимог Товариства в повному обсязі.
Контролюючий орган також не погодився з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволених вимог та подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 06 березня 2017 року, ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства в зазначеній частині.
6. Касаційний розгляд справи проведено у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що контролюючим органом проведена планова виїзна документальна перевірка Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2013 по 31.08.2016, нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2013 по 31.08.2016, про що складено акт №185/1401/34143431 від 09.12.2016, яким встановлено порушення позивачем вимог: 
- п. 209.2, п. 209.12 ст. 209 Податкового кодексу України, що полягало у використанні позивачем сум податку на додану вартість, що не були сплачені до бюджету внаслідок отримання податкової пільги, не за призначенням в сумі 167  328,00 грн;
- п. 188.1, ст. 188, п.198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, формування податкового кредиту по господарським операціям позивача з ТОВ «Туль-Чікен», які на думку контролюючого органу, не є господарською діяльністю платника податку (позивача), що призвело до заниження позивачем податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету на суму 84  394,00 грн за квітень 2016 року;
- пп. 168.1.2., 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п. 176.1 «е» ст. 176, п. 176.2 «а» ст. 176, пп.1.4, пп.1.6. п.16-1 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України, що полягало у несвоєчасному перерахуванню до бюджету суми узгодженого податкового зобов`язання з військового збору, самостійно визначеного податковим агентом, в сумі 16  919,70 грн.  
За результатами перевірки контролюючий орган прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
8. У доводах касаційної скарги позивач вказує на неправильне застосування судами норм матеріального права, зокрема п. 209.2, п. 209.12 ст. 209 Податкового кодексу щодо використанні позивачем сум податку на додану вартість, що обліковується у Товариства на спеціальному рахунку.
9. Відповідач у касаційній скарзі наводить норми матеріального права та вказує на їх неправильне застосування судами, перелічує порушення, які на його думку допущено позивачем, та висновки, що зазначені в акті перевірки, вказує на неврахування судами доводів контролюючого органу щодо заниження позивачем податку на додану вартість на 84  394,00 грн за операціями з контрагентом ТОВ «Туль-Чікен» та несвоєчасного перерахування до бюджету військового збору. 
ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
10. Податковий кодекс України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
10.1. Пункт 44.1 статті 44.
Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
10.2. Пункт 51.1 статті 51.
Податковий агент зобов`язаний подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку контролюючому органу за місцем свого обліку.
10.3. Підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168.
Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
10.4. Підпункт 168.1.2 пункту 168.1 статті 168.
Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом.
10.5. Підпункт 176.2 "а" пункту 176.2 статті 176.
Особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.
10.6. Пункт 198.3 статті 198.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
10.7. Пункт 198.5 статті 198.
Платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до  пункту 189.1  статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
10.8. Пункт 198.6 статті 198.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими  пунктом 201.11  статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
10.9. Пункти 209.1-209.3 статті 209.
Резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.
Згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.
Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
10.10. Пункт 209.6 статті 209.
Сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.
10.11. Пункт 209.7 статті 209.
Сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у товарних групах 1-24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД, та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до пункту 209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються), а послуги надаються, безпосередньо платником податку - суб`єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником.
10.11. Підпункт 209.15.1 пункту 209.15 статті 209.
Виробничі фактори, за рахунок яких сформовано податковий кредит:
а) товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції.
У разі якщо товари/послуги, основні фонди, виготовлені та/або придбані, використовуються сільськогосподарським підприємством частково для виготовлення сільськогосподарських товарів (послуг), а частково для інших товарів/послуг, то сума сплаченого (нарахованого) податкового кредиту розподіляється виходячи з питомої ваги вартості сільськогосподарських товарів/послуг у загальній вартості усіх товарів/послуг, поставлених за 12 попередніх послідовних звітних (податкових) періодів;
У разі зміни напряму використання товарів/робіт, основних фондів платник податку проводить коригування податкового кредиту виходячи з вартості придбання товарів/послуг, балансової (залишкової) вартості основних фондів, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснено зміну напряму використання.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
11. Визначальним для встановлення права особи застосовувати спеціальний режим оподаткування податком на додану вартість є дотримання сільськогосподарським товаровиробником критерію щодо питомої ваги сільськогосподарських товарів, яка має становити не менше 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом послідовних звітних податкових періодів сукупно.
Згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства.
Такі суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
Сільськогосподарські підприємства суми податку на додану вартість, які  акумулюються на спеціальних рахунках, мають використовуватись для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.
Виробничі фактори, за рахунок яких сформовано податковий кредит, це зокрема товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції.
12. Податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом.
Вказане розповсюджується зокрема і на військовий збір, що встановлений п.16-1 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України.
13. Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
14. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
15. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на додану вартість та податкового кредиту.
16. При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції на час прийняття рішень судами першої та апеляційної інстанцій) обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.
Проте у разі надання контролюючим органом доказів, які і свідчать, що платником податків допущено порушення норм податкового законодавства, зокрема щодо формування об`єкту оподаткування податком на додану вартість чи податкового кредиту, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції
17. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону, що діяв до набрання чинності Закону України від 15.01.2020 № 460-ІХ).
18. Враховуючи встановлені судами обставини, а також правове регулювання спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо обґрунтованості висновків контролюючого органу в частині порушення позивачем вимог п. 209.2, п. 209.12 ст. 209 Податкового кодексу України, яке полягало у використанні позивачем сум податку на додану вартість, що не були сплачені до бюджету внаслідок отримання податкової пільги та акумулювалися на спеціальних рахунках, не за призначенням в сумі 167  328,00 грн.
Пунктом 209.2 ст.209 Податкового кодексу України визначено сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.
Тобто вказаною нормою визначено черговість виплати зі спеціального рахунку, спочатку для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а потім, за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.
Крім того, законодавчо встановлено, що першочергово кошти зі спеціального рахунку, використовуються для відшкодування вартості виробничих факторів контрагентам, які зареєстровані платниками ПДВ та постачали товари, роботи (послуги), які є об`єктом оподаткування податком. 
Як встановлено судами кошти в сумі 167  328,00 грн зі спецрахунку були використані позивачем при виконанні договору №76/013 від 25.07.2013 укладеного ТОВ «Агротанс-Ф», а саме на оплату за товар у безготівковій формі контрагенту ТОВ «Агротанс-Ф», який постачав товари без ПДВ, при цьому позивач мав кредиторську заборгованість перед контрагентами - постачальниками які були зареєстровані платниками ПДВ. Вказане свідчить про недотримання позивачем черговості виплати (використання) коштів зі спеціального рахунку.
Посилання Товариства в касаційній скарзі на те, що суди не врахували тієї обставини, що позивач у січні 2014 року на своєму спеціальному рахунку мав залишок суми ПДВ у розмірі 1  495  396,00 грн, тоді як кредиторська заборгованість позивача становила лише 443  917,77 грн не заслуговує на увагу, з огляду на те, що зазначене не спростовує факту порушення позивачем черговості виплати коштів зі спеціального рахунку.
Касаційна скарга Товариства не спростовує вказаних висновків та не свідчить про неправильне застосування судами норм матеріального права при вирішенні спору в цій частині, а відтак висновки судів про обґрунтованість прийняття контролюючим органом податкового повідомлення - рішення №0004301401 від 27.12.2016 є правильним.
19. Обґрунтованими є і висновки судів в частині протиправності податкового повідомлення - рішення №0004291401 від  27.12.2016, яким Товариству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» на загальну суму 105  493,00 грн, в тому числі, за податковими зобов`язаннями - 84  394,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 21  099,00 грн.
Доводи касаційної скарги не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені), в акті перевірки, запереченні та в апеляційній скарзі і з урахуванням яких суди попередніх інстанцій вже надавали оцінку встановленим обставинам справи в частині правовідносин по господарським операціям позивача з ТОВ «Туль-Чікен».
У ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції було надано належну оцінку доказам у їх сукупності з дотриманням норм статей 70-72,  86 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції на час розгляду справи судами) та іншим обставинам, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування об`єкту оподаткування податком на подану вартість та податкового кредиту. Зокрема, судами досліджено первинні документи, які згідно з п.  44.1 ст.  44 Податкового кодексу України, є підставою для податкового обліку та які містять відомості, що у повній мірі відображають суть господарських операцій та підтверджують їх фактичне здійснення.
Судом встановлено, що між Товариством та ТОВ «Туль-Чікен» укладено договір поставки №52/016 від 18.03.2016 та специфікацію №1 від 18.03.2016 року до Договору на поставку яйця С-1 у кількості 158400 штук та Специфікацію №2 від 25.03.2016 до Договору на поставку яйця С-1 у кількості 396000 штук. 
Позивачем на виконання вказаного договору у березні 2016 року від ТОВ «Туль-Чікен» товар отримано. Вказані обставини податковим органом не заперечуються. Контролюючим органом не оспорювалась і реальність подальшої реалізації товарів позивачем на користь інших контрагентів. Судами встановлено, що Товариство, керуючись наказом №1/1 від 04.01.2016 року про затвердження найменування категорій яєць курячих, що використовується підприємством при взятті на облік виробленого та придбаного яйця курячого та його продажу третім особам, здійснило реалізацію придбаної у ТОВ «Туль-Чикен» кількості яйця С-1 під найменуванням «яйце С-1», «яйця курячі харчові категорії перша (коричневі)» та «яйце куряче столове С1 Хохолок» наступним контрагентам: ТОВ «АШАН Україна Гіпермаркет» на підставі договору поставки № П5962 від 12.02.2016 та ТОВ «Експансія" на підставі договору поставки № 29 від 11.03.2016, що підтверджується первинними документами.
Таким чином, господарські операції в межах договору поставки з контрагентом ТОВ «Туль-Чикен» є реальним та вчинені в межах господарської діяльності позивача, що підтверджується належним чином оформленими первинними документами, зауважень до наявності яких та до їх оформлення у контролюючого органу не виникало.
Колегія суддів зазначає, що контролюючим органом всупереч вимог Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на момент розгляду справи судами) не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що позивачем допущено порушення вимог п.188.1 ст. 188, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, що слало підставою для прийняття податкового повідомлення - рішення  №0004291401 від 27.12.2016.
20. В частині податкового повідомлення - рішення № 0062171305 від 27.12.2016, яким визначено суму грошового зобов`язання за платежем «військовий збір» на загальну суму 12  161,31 грн, суди також правильно дійшли висновку про визнання такого протиправним та його скасування, з огляду на те, що судами встановлено, що позивачем паралельно з виплатою заробітної плати здійснювалося перерахування до бюджету військового збору.
Судами встановлено, що позивачем було здійснено перерахування коштів на заробітну плату за листопад 2015 року на карткові рахунки працівників 08.12.2015, що підтверджується платіжним дорученням №18923 від 07.12.2015 на суму 450000 грн при цьому 08.12.2015 також було сплачено військовий збір утриманий із заробітної плати за листопад 2015 року, що підтверджується платіжним дорученням № 189222 від 07.12.2015 на суму 10 000,00 грн.
Крім того, в період з 08.08.2014 по 05.09.2014, позивачем до УК Дніпровського району м. Києва було сплачено військовий збір, утриманий із заробітних плат, виплачених у вказаний період. Факт перерахування військового збору підтверджується платіжними дорученнями на загальну суму 1305,00 грн.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що висновки акту перевірки про порушення Товариством при сплаті військового збору пп. 168.2.2, пп.168.1.5 ст. 168, п.176.1 «е» ст. 176, п. 176.2 «а» ст. 176, пп. 1.4, пп. 1.6, п.16 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України, не підтверджуються наявними первинними документами та фактичними обставинами, у зв`язку з чим податкове повідомлення-рішення № 0062171305 від 27.12.2016 є протиправним та підлягає скасуванню.
21. Касаційна скарга контролюючого органу не спростовує правильних по суті  висновків та не свідчить про неправильне застосування судами норм матеріального права при вирішенні спору в зазначених частинах, а відтак висновки судів про протиправність податкових повідомлень - рішень №0004291401 від 27.12.2016 та № 0062171305 від 27.12.2016 є правильним.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
22. Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, враховуючи норми Податкового кодексу України, що регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Поділля» та Головного управління ДФС у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 06 березня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року слід залишити без задоволення.
23. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
24. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша стаття 350 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону, що діяв до набрання чинності  Закону України від 15.01.2020 № 460-ІХ).
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Поділля» та Головного управління ДФС у Вінницькій області  залишити без задоволення.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 06 березня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року у справі № 802/163/17-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	І.Я.Олендер І.А. Гончарова   Р.Ф. Ханова