ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

02 грудня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/1881/20
Головуючий у першій інстанції – Олійник В. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1379/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів: Висоцької Н.В., Онищенко О.І.
секретар: Поклад Д.В.

сторони: 
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю ”НіжинТеплоМережі”

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Олійника В.П. від 02 жовтня 2020 року, місце ухвалення рішення м.Ніжин, повний текст рішення складено 04 жовтня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ”НіжинТеплоМережі” про визнання бездіяльності незаконною, зобов`язання вчинити певні дії,

                           В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ”НіжинТеплоМережі” про визнання бездіяльності незаконною, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив визнати незаконним невзяття на абонентський облік квартирних теплових лічильників Товариством з обмеженою відповідальністю ”НіжинТеплоМережі”, а також зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю ”НіжинТеплоМережі” взяти на абонентський облік у тижневий строк квартирні засоби обліку теплопостачання. Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що він є власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому, відповідач є виконавцем житлово-комунальної послуги з теплопостачання, але протягом тривалого часу, а саме, з 22.11.2013 року і по даний час ухиляється від взяття на абонентський облік квартирних теплових лічильників позивача, чим порушує його права, як споживача. У позові ОСОБА_1 вказує, що зазначене приміщення обладнано централізованою системою опалення, на кожному радіаторі опалення змонтовані теплові лічильники, які з 03.10.2013 року були прийняті в комерційну експлуатацію відповідачем, але 22.11.2013 року були безпідставно виведені з експлуатації. ОСОБА_1 у позові зазначає, що вказані теплолічильники відповідачем було виведено з експлуатації за надуманим приводом - відсутністю договору з Товариством з обмеженою відповідальністю ”НіжинТеплоМережі” на теплопостачання. Встановлення теплових лічильників, взяття їх на абонентський облік було проведено на підставі рішення виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 17.07.2013 року №286, технічних умов від 18.05.2013 року №01-07/1045, проекту на встановлення вузла обліку від 21.08.2013 року, також складено відповідні акти щодо прийняття в комерційну експлуатацію від 03.10.2013 року на кожен із трьох лічильників. Позивач стверджує, що на його неодноразові звернення щодо взяття теплових лічильників на абонентський облік відповідач належним чином не реагує, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02.10.2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ”НіжинТеплоМережі” про визнання бездіяльності незаконною, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02.10.2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого позову. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 02.10.2020 року не відповідає нормам матеріального і процесуального права, а також фактичним обставинам справи. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 обґрунтовує незаконність рішення суду першої інстанції від 02.10.2020 року наступними доводами: суд першої інстанції ухвалив рішення, не вникаючи в суть справи, про що свідчить неправильне визначення предмету спору по справі; оскаржуване рішення суду першої інстанції від 02.10.2020 року виходить за межі повноважень суду, що тягне за собою правовий наслідок у вигляді порушення самого права на реалізацію права споживача, як такого; рішення судом першої інстанції ухвалено з порушенням норм та вимог ЦПК України, оскільки ґрунтується на припущеннях наявності технічних та будівельних недоліків, що не є предметом спору між сторонами, та не є предметом розгляду по справі; аргументація судового рішення не обґрунтована нормами права із зазначенням номерів підпунктів нормативних документів, а містить лише текстове оформлення особистої думки судді, що не може тягнути за собою правові наслідки у будь-якому вигляді. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначають, що предметом позову є бездіяльність відповідача, яка полягає у його самоусуненні від виконання процедури взяття на абонентський облік теплових лічильників споживача, як це передбачено п.4 статті 3 Закону України ’’Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання’’. Доводи апеляційної скарги стверджують про технічну відповідність вузлів обліку технічним умовам та державним будівельним нормам, відсутність зауважень з боку відповідача та про можливість практичної реалізації права щодо взяття вузлів обліку теплової енергії на абонентський облік. Доводи апеляційної скарги вказують, що відповідач самоусунувся від виконання покладених на нього обов`язків, при цьому, відповідач не виконує вимоги п.1, п.2, п.3, п.4, п.5, п.6, п.7, п.8, п.10, п.12 ”Порядку прийняття приладів обліку на абонентський облік”, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12.10.2018 року №270. Доводи апеляційної скарги зазначають, що про бездіяльність відповідача також свідчить невиконання ним зобов`язань, передбачених п.4 статті 3 Закону України ”Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання”.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю ”НіжинТеплоМережі” просить залишити апеляційну скаргу без задоволення у зв`язку з її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02.10.2020 року. 

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 підтримав доводи та вимоги поданої апеляційної скарги.  
В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ”НіжинТеплоМережі” - адвокат Кіфік О.М. просила залишити апеляційну скаргу без задоволення у зв`язку з її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 02.10.2020 року.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.  

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що позивач ОСОБА_1 є власником вбудовано-прибудованого нежитлового приміщення ”аптека” в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.3). У вказаному приміщенні на підставі актів прийняття в комерційну експлуатацію лічильника тепла від 03.10.2013 року введено в комерційну експлуатацію три теплолічильника, на підставі рішення виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 17.07.2013 року №286, калькуляції на виготовлення технічних умов, технічних умов Товариства з обмеженою відповідальністю ”НіжинТеплоМережі” від 18.05.2013 року, проекту на встановлення вузла обліку від 21.08.2013 року, актів про прийняття в комерційну експлуатацію від 03.10.2013 року на кожен з трьох лічильників, державна повірка яких проведена 23.08.2013 року (дата наступної повірки - 3 квартал 2017 року) (а.с.5,6,7,9,10,11).
Вказані лічильники тепла були виведені з комерційної експлуатації 22.11.2013 року, згідно актів Товариства з обмеженою відповідальністю ”НіжинТеплоМережі” про виведення теплолічильника з комерційної експлуатації від 22.11.2013 року, підстава - відсутність договору з Товариством з обмеженою відповідальністю ”НіжинТеплоМережі” на теплопостачання (а.с.12,13,14).
Обставини відсутності договору щодо теплопостачання між позивачем та відповідачем з 22.11.2013 року сторонами даного спору в ході судового розгляду справи не заперечувались. 

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 02.10.2020 року, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ”НіжинТеплоМережі” про визнання бездіяльності незаконною, зобов`язання вчинити певні дії, суд першої інстанції вказав, що позивачем у встановленому законом порядку не надано докази щодо технічної можливості облаштування вузлів обліку тепла в квартирі ОСОБА_1 , зокрема, з моменту виведення лічильників з комерційної експлуатації. Також суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано докази щодо межі балансової належності квартири ОСОБА_1 , з врахуванням централізованої системи опалення багатоквартирного будинку, наявності чи відсутності втручання в інженерні мережі будинку, і для встановлення даних обставин необхідні спеціальні технічні знання, без яких встановлення вказаних обставин є неможливим. Судом в ході розгляду даної справи було встановлено, що відсутній договір про надання позивачу послуг теплопостачання. На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено обставини щодо технічної можливості облаштування вузлів обліку тепла в належній йому квартирі, та дотримання встановленого порядку їх облаштування, при цьому відсутній договір щодо надання послуг теплопостачання, у зв`язку з чим позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог заявленого позову фактичним обставинам справи та нормам права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 02.10.2020 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.          

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 обґрунтовує незаконність рішення суду першої інстанції від 02.10.2020 року наступними доводами: суд першої інстанції ухвалив рішення, не вникаючи в суть справи, про що свідчить неправильне визначення предмету спору по справі; оскаржуване рішення суду першої інстанції від 02.10.2020 року виходить за межі повноважень суду, що тягне за собою правовий наслідок у вигляді порушення самого права на реалізацію права споживача, як такого; рішення судом першої інстанції ухвалено з порушенням норм та вимог ЦПК України, оскільки ґрунтується на припущеннях наявності технічних та будівельних недоліків, що не є предметом спору між сторонами, та не є предметом розгляду по справі; аргументація судового рішення не обґрунтована нормами права із зазначенням номерів підпунктів нормативних документів, а містить лише текстове оформлення особистої  думки  судді,  що  не  може  тягнути  за  собою  правові  наслідки  у будь-якому вигляді. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначають, що предметом позову є бездіяльність відповідача, яка полягає у його самоусуненні від виконання процедури взяття на абонентський облік теплових лічильників споживача, як це передбачено п.4 статті 3 Закону України ’’Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання’’. Доводи апеляційної скарги стверджують про технічну відповідність вузлів обліку технічним умовам та державним будівельним нормам, відсутність зауважень з боку відповідача та про можливість практичної реалізації права щодо взяття вузлів обліку теплової енергії на абонентський облік. Доводи апеляційної скарги вказують, що відповідач самоусунувся від виконання покладених на нього обов`язків, при цьому, відповідач не виконує  вимоги  п.1,  п.2,  п.3,  п.4,  п.5,  п.6,  п.7,  п.8,  п.10, п.12 ”Порядку прийняття   приладів   обліку   на   абонентський   облік”, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12.10.2018 року №270. Доводи апеляційної скарги зазначають, що про бездіяльність відповідача також свідчить невиконання ним зобов`язань, передбачених п.4 статті 3 Закону України ”Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання”.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 02.10.2020 року, виходячи із наступного.

Відповідно до підпункту 5 пункту 29 ”Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення’’, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, споживачі мають право на установлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік. Підпунктом 3, підпунктом 6 пункту 30 ”Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення’’ визначено,  що  споживач  зобов`язаний дотримуватися вимог нормативно- правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства.    
В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що позивач ОСОБА_1 є власником вбудовано-прибудованого нежитлового приміщення ”аптека” в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.3). У вказаному приміщенні на підставі актів прийняття в комерційну експлуатацію лічильника тепла від 03.10.2013 року введено в комерційну експлуатацію три теплолічильника, на підставі рішення виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 17.07.2013 року №286, калькуляції на виготовлення технічних умов, технічних умов Товариства з обмеженою відповідальністю ”НіжинТеплоМережі” від 18.05.2013 року, проекту на встановлення вузла обліку від 21.08.2013 року, актів про прийняття в комерційну експлуатацію від 03.10.2013 року на кожен з трьох лічильників, державна повірка яких проведена 23.08.2013 року (дата наступної повірки - 3 квартал 2017 року) (а.с.5,6,7, 9,10,11).
Суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 02.10.2020 року дійшов обґрунтованого висновку відносно того, що позивач має право на встановлення квартирних засобів обліку, із додержанням визначених законодавством процедур.     

В ході судового розгляду даної справи також було встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що дані лічильники тепла були виведені з комерційної експлуатації 22.11.2013 року, згідно актів Товариства з обмеженою відповідальністю ”НіжинТеплоМережі” про виведення теплолічильника з комерційної експлуатації від 22.11.2013 року, підстава - відсутність договору з Товариством з обмеженою відповідальністю ”НіжинТеплоМережі” на теплопостачання (а.с.12,13,14). Вказані акти про виведення теплолічильника з комерційної експлуатації від 22.11.2013 року підписані, в тому числі, і ОСОБА_1 .      

Судом першої інстанції при вирішенні даного спору по суті обґрунтовано прийнято до уваги, що вимогами нормативно-правових актів, які діяли станом на дату введення в комерційний облік лічильників теплової енергії, а саме: п.1.4. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005 року, п.п.7,8,9,17-19 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.2007 року, Державними будівельними нормами України, зокрема, ДБН В.3.2-2-2009 ’’Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт’’, ДБН В.2.2-15-2005 ’’Житлові будинки. Основні положення’’, передбачено, що для встановлення вузла обліку та регулювання теплової енергії в квартирах, необхідно: отримати у теплопостачальної організації технічні умови; замовити на підставі отриманих технічних умов в ліцензованій проектній організації проектну/технічну документацію та погодити її з організацією, що видала технічні умови; провести спеціалізованою організацією у відповідності до погодженої проектної документації встановлення вузла обліку та регулювання теплової енергії; звернутися до організації-виконавця послуг з центрального опалення щодо прийняття на абонентській облік встановленого вузла обліку та регулювання теплової енергії та укласти/внести зміни у відповідний договір щодо обліку теплової енергії. 
При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив у оскаржуваному рішенні від 02.10.2020 року, що суду у встановленому порядку не надано доказів щодо технічної можливості облаштування вузлів обліку тепла в квартирі позивача, зокрема, з моменту виведення лічильників з комерційної експлуатації.

Доводи апеляційної скарги вказують, що відповідач самоусунувся від виконання покладених на нього обов`язків, при цьому, відповідач не виконує вимоги п.1, п.2, п.3, п.4, п.5, п.6, п.7, п.8, п.10, п.12 ”Порядку прийняття приладів обліку на абонентський облік”, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12.10.2018 року №270. Доводи апеляційної скарги зазначають, що про бездіяльність відповідача також свідчить невиконання ним зобов`язань, передбачених п.4 статті 3 Закону України ”Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання”.
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 02.10.2020 року, виходячи із наступного.     
Відповідно до п.19 Правил падання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №830, комерційний облік послуги здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку, що забезпечує загальний облік споживання послуги у будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями їх засобів вимірювальної техніки. У разі, коли одна будівля має два та більше вводи відповідної зовнішньої інженерної мережі, які оснащено вузлами комерційного обліку, визначення обсягу спожитої послуги та її розподіл здійснюються за сумою показань всіх вузлів комерційного обліку послуги у будівлі. За рішенням співвласників будівлі розподіл здійснюється для кожної окремої частини будівлі з вузлом комерційного обліку послуги.
Згідно п.6 статті 1 Закону України ”Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання”, вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів. Відповідно до п.13 статті 1 даного Закону - розподільний облік комунальних послуг (далі - розподільний облік) - визначення за допомогою вузла розподільного обліку (приладу - розподілювача теплової енергії) та/або за встановленими правилами (методиками) у передбачених цим Законом випадках кількісних показників отриманої споживачем комунальної послуги, на підставі яких здійснюється розподіл показань вузла комерційного обліку між споживачами в будівлях, де налічуються два та більше споживачів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач має наміри ввести в експлуатацію у приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , розподільчий вузол обліку. 
Положення частини 2 статті 6 Закону України ”Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання” визначають, що періодична повірка засобів вимірювальної техніки вузлів розподільного обліку здійснюється згідно з міжповірочним інтервалом, зазначеним у технічному паспорті на цей засіб.  

Відповідно до п.1 ’’Порядку визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії’’, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2018 року №829, цей Порядок визначає процедуру визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі (далі - вузол розподільного обліку), інформацію, яка має бути зазначена в акті обстеження внутрішньобудинкової системи опалення для визначення можливості встановлення вузлів розподільного обліку, критерії визначення економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії на опалювальних приладах.
Згідно п.4 ’’Порядку визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів-розподілювачів теплової енергії’’, технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку визначається під час обстеження внутрішньобудинкової системи опалення суб`єктом господарювання, що має ліцензію на провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми та значними наслідками, з обов`язковим переліком робіт з монтажу внутрішніх інженерних мереж, систем, приладів і засобів вимірювання шляхом встановлення відповідності кожному з критеріїв у форматі так/ні, визначених у пункті 6 цього Порядку, про що складається акт обстеження у довільній формі, у якому зазначається висновок за результатами обстеження, прізвище, ім`я, по батькові виконавця обстеження. Якщо у висновку зазначено, що технічна можливість встановлення вузла розподільного обліку теплової енергії відсутня, зазначається критерій з переліку згідно з пунктом 6 цього Порядку, якому не відповідає внутрішньобудинкова система опалення, а також можуть зазначатися заходи, здійснення яких дозволить встановити вузли розподільного обліку.
Відповідно до п.5 ’’Порядку визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів-розподілювачів теплової енергії’’, замовником обстеження внутрішньобудинкової системи опалення є власник (співвласники) будівлі або власник (співвласники) окремих приміщень у будівлі.
Положення п.6 даного Порядку визначають, що технічна можливість встановлення  вузлів  розподільного  обліку  наявна  за  відповідності внутрішньобудинкової системи опалення всім таким критеріям:
окреме відгалуження системи опалення для окремого приміщення, наявність якого встановлено під час візуального огляду та яке передбачене принциповою схемою внутрішньобудинкової системи опалення будівлі (за наявності); 
принциповою схемою внутрішньобудинкової системи опалення передбачено технічну можливість встановлення автоматичних регуляторів температури в приміщеннях для регулювання споживання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі, що не призведе до порушень гідравлічного режиму внутрішньобудинкової системи опалення будівлі;
під час встановлення вузла розподільного обліку буде забезпечено дотримання вимог застосування засобу вимірювальної техніки та умов його належної експлуатації, що зазначені у технічній (супровідній) документації на цей засіб;
можливість забезпечення вільного доступу для зняття показань приладу обліку, його обслуговування, заміни під час подальшої експлуатації. 

Згідно п.8 ”Порядку оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами-розподілювачами теплової енергії   та   обладнанням   інженерних   систем   для   забезпечення   такого обліку”, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 09 серпня 2018 року №205, власник (співвласники) окремого приміщення самостійно здійснює(ють) вибір моделі приладу розподільного обліку відповідно до вимог Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2016 року № 163, у тому числі щодо класу точності. 
Відповідно до п.18 розділу ”Особливі вимоги до теплолічильників”, Додаток 6 до Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки, під час  вимірювання   для   комерційного   обліку  дозволяється  застосовувати теплолічильники класу 2.

Як     вбачається    з    паспорта    на    тепловий    лічильник    позивача WMZ-UA (а.с.45-47), теплолічильник відповідає класу точності 3. Згідно відмітки Держповірителя, дата первинної повірки становить - 23.08.2013 року, міжповірочний інтервал теплолічильника - не більше 4 років (п.10.2 Розділу 10 ’’Відомості про повірку’’ даного паспорта на тепловий лічильник WMZ-UA). За даних обставин, міжповірочний термін даного засобу  обліку  збіг  у  2017  році.  В  ході  судового  розгляду  даної справи позивачем не надано суду належних та достатніх доказів, у розумінні статей 77,80 ЦПК України, на підтвердження проведення після 2017 року державної повірки будинкових лічильників тепла в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 02.10.2020 року, ухваленого судом на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини, та на основі з`ясованих обставин, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За даних обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суд першої інстанції від 02.10.2020 року, - залишенню без змін.  

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                          П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
          
Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.    

Дата складення повної постанови - 07.12.2020 року. 

Головуючий:                                                  Судді: