КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  

єдиний унікальний номер справи: 759/12054/17
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/7291/2020
                                                           
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ                                 УКРАЇНИ
 
17 листопада  2020 року Київський апеляційний суд  в складі колегії суддів:
 
судді-доповідача:                                               Білич І.М.
суддів:                                                               Коцюрби О.П., Іванченка М.М.             
при секретарі:                                                   Кемському В.В.
 
за участю: представника позивача - Логінова К.Е.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Логінова Костянтина Еварестовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді  Святошинського районного суду м. Києва Величко Т.О.,
у цивільній справі № 759/12054/17 за позовом  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Науково-виробничий концерн «Наука», третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості.    
  
в с т а н о в и л а :
 
У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Науково-виробничий концерн «Наука», в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договорами про надання зворотної фінансової допомоги у загальному розмірі 1 933 900,20 грн. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що між ним та ПАТ «Науково-виробничий концерн «Наука», в особі заступника Генерального директора ОСОБА_4 протягом 2014-2016 років було укладено значну кількість договорів про надання зворотної фінансової допомоги (позики), у відповідності до умов яких позивачем надавалися зворотні фінансові допомоги (позики) для забезпечення здійснення поточної фінансово-господарської діяльності відповідача у сумах та на строки, що були передбачені договорами. У встановлені договорами строки жодна із наданих позивачем сум зворотної фінансової допомоги відповідачем повернута не була, у зв'язку з чим ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
 
Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року у  задоволенні позовних вимог відмовлено. 
 
Не погоджуючись з заочним рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої ставив питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову.
Посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, містить висновки, які не відповідають дійсним обставинам справи та містить ознаки упередженості суду щодо позивача. Зазначав, що позовна заява була подана у серпні 2017 року, тобто на момент чинності редакції ЦПК України, яка не передбачала обов`язку позивача засвідчувати копії письмових доказів, які додаються до позовної заяви. Крім того, вказував, що жодна із сторін спору не оспорювала дійсність укладених між сторонами договорів про надання зворотної фінансової допомоги, а тому висновки суду про недоведеність позивачем наявність повноважень у заступника генерального директора ПАТ «НВК «Наука» на їх підписання від імені відповідача, є безпідставними.   
 
           Відзив на апеляційну скаргу подано не було.
 
            У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у ній.
 Відповідач та третя особа про розгляд справи повідомлялися у встановленому процесуальним законом порядку засобами поштового зв'язку та шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади.
Крім того, третя особа, як директор товариства повідомлявся  про розгляд справи також за місцем  свого працевлаштування.
Відповідач та третя особа,  у судове засідання не з'явилися, причини поважності неявки до суду не повідомили. Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність  в силу вимог визначених положеннями ст. 372 ЦПК України.           
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що  подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що  позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і не підтверджуються належними та допустимими доказами, зокрема: подана позовна заява та додані до неї матеріали не відповідають вимогам  ч.8 ст. 43 ЦПК України, а саме: докази позивачем надано у копіях, не засвідчені позивачем або його представником як і доручення на представлення  інтересів позивача, який мешкає в РФ, а також не надано  витягу із Реєстру довіреностей. Також судом вказувалося на відсутність в матеріалах справи Статуту зазначеного товариства, який діяв в період  укладання договорів  зворотної фінансової допомоги, щодо перевірки повноважень особи яка їх підписала.
 
Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.
У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до  норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому  засіданні.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив зокрема з того, що подана позовна заява та додані до неї матеріали не відповідають вимогам ст. 43 ЦПК України, а саме: докази позивачем надано у копіях, не завірених належним чином, а тому не можуть вважатися належними та допустимими.
 
Разом з тим, колегія суддів вважає, що приймаючи оскаржуване судове рішення, судом не враховано, що в силу положень ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
З матеріалів справи слідує, що позовна заява ОСОБА_1 була подана 09 серпня 2017 року, тобто в період дії ЦПК України в редакції від 03 серпня 2017 року, яка не передбачала обов`язку учасників справи завіряти копії доданих до позовної заяви документів.
 
Крім того, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року відкрито провадження у справі, тобто суд перевірив позовну заяву та додані до неї документи на предмет відповідності вимогам процесуального закону.
У ході розгляду справи ухвалою суду першої інстанції від 20 лютого 2018 року позовна заява в порядку ч. 11 ст. 187 ЦПК України була залишена без руху, а позивачу надано строк п`ять днів для усунення недоліків, а саме надання нової редакції позовної заяви, яка б відповідала вимогам ст. 175 ЦПК України. 
Щодо наявності недоліків в частині невиконання позивачем вимог ст. 43 ЦПК України ( завірення копій документів (доказів)) судом  при цьому не зазначалось.
На виконання указаної ухвали позивачем надано нову редакцію позовної заяви та ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12 березня 2018 року постановлено продовжити розгляд справи в зв'язку з усуненням недоліків. Встановлено, що позовна заява відповідає вимогам ст.ст. 175,177 ЦПК України. 
 
За таких обставин, враховуючи, що судом двічі було перевірено матеріали поданої позовної заяви на предмет їх відповідності вимогам процесуального закону, а вимоги ст. 43 ЦПК України, на яку посилається суд в оскаржуваному рішенні, не набули чинності на момент звернення позивача до суду з цим позовом, а отже не могли бути застосовані судом в силу положень ч. 4 ст. 3 ЦПК України.
У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що відмова у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав неналежного завірення копій документів (доказів) доданих до позовної заяви не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
Як і не ґрунтуються на вимогах закону висновки суду про те, що інші письмові докази не вказують, що саме грошові кошти за договорами про надання зворотної фінансової допомоги між ОСОБА_1 та ПАТ «Науково-виробничий концерн «Наука» були використані під час здійснення господарської діяльності указаного товариства. Оскільки указане питання не є предметом дослідження в межах розгляду даної справи.
Не могли бути підставою для відмови у  задоволенні позову посилання суду на незасвідченність представником позивача Логіновим Е.К. довіреності на підтвердження його повноважень,  як і відсутність  витягу із Реєстру довіреностей. Так як, зазначені обставини вказували на необхідність здійснення судом дій передбачених положеннями ст. 257 ЦПК України, а не здійснювати розгляд справи по суті.
 
Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом обґрунтовано вказано як на підставу для відмови в позові ту обставину, що позивачем не доведено факт наявності у ОСОБА_4 повноважень для укладення договорів зворотної фінансової допомоги за відсутності згоди генерального директора, акціонерів, загальних зборів, тощо.
 
Як вбачається з матеріалів справи між ОСОБА_1 та ПАТ «Науково-виробничий концерн «Наука»  протягом 2014- 2016 р. р. було укладено Договори про надання зворотної фінансової допомоги (позики), а саме: договір № 1 від 21.02.2014 року на суму 20 000 грн., строк повернення - 31.12.2014 року, договір № 2 від 07.03.2014 року на суму 9 591,88 грн., строк повернення - 31.12.2014 року, договір № 3 від 13.03.2014 року на суму 28 200 грн., строк повернення - 31.12.2014 року, договір № 4 від 21.03.2014 року на суму 22 200 грн., строк повернення - 31.12.2014 року, договір № 5 від 24.03.2014 року на суму 1 600 грн., строк повернення - 31.12.2014 року, договір № 6 від 02.04.2014 року на суму 39 960 грн., строк повернення - 31.12.2014 року, договір № 7 від 08.04.2014 року на суму 14 096,73 грн., строк повернення - 31.12.2014 року, договір № 8 від 23.04.2014 року на суму 23 520 грн., строк повернення - 31.12.2014 року, договір № 91 від 20.05.2014 року на суму 12 812,62 грн., строк повернення - 31.12.2014 року, договір № 9/1 від 05.08.2014 року на суму 10 000 грн., строк повернення - 31.12.2014 року, договір № 10 від 26.08.2014 року на суму 28 000 грн., строк повернення - 31.12.2014 року, договір № 12 від 04.09.2014 року на суму 50 000 грн., строк повернення - 31.12.2014 року, договір № 13 від 19.09.2014 року на суму 25 600 грн., строк повернення - 31.12.2014 року, договір № 14 від 30.09.2014 року на суму 33 296,39 грн., строк повернення - 31.12.2014 року, договір № 15 від 23.10.2014 року на суму 28 400 грн., строк повернення - 31.12.2014 року, договір № 16 від 31.10.2014 року на суму 4 405 грн., строк повернення - 31.12.2014 року, договір № 17 від 06.11.2014 року на суму 2 600 грн., строк повернення - 31.12.2014 року, договір № 18 від 21.11.2014 року на суму 17 320,00 грн., строк повернення - 31.12.2014 року, договір № 19 від 24.11.2014 року на суму 34 100 грн., строк повернення - 31.12.2014 року, договір № 20 від 28.11.2014 року на суму 5 979,32 грн., строк повернення - 31.12.2014 року, договір № 21 від 19.12.2014 року на суму 10 000 грн., строк повернення - 31.12.2014 року, договір № 22 від 22.12.2014 року на суму 32 500 грн., строк повернення - 31.12.2014 року, договір № 23 від 30.12.2014 року на суму 6 343,69 грн., строк повернення - 31.12.2014 року, договір № 1 від 16.01.2015 року на суму 2 000 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 2 від 22.01.2015 року на суму 37 000 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 3 від 27.01.2015 року на суму 13 499,85 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 4 від 20.02.2015 року на суму 11 848 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 5 від 02.03.2015 року на суму 54 600 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 6 від 04.03.2015 року на суму 500 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 7 від 06.03.2015 року на суму 7 198,20 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 8 від 30.03.2015 року на суму 52 000 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 9 від 20.04.2015 року на суму 31 000 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 10 від 21.04.2015 року на суму 17 000 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 11 від 24.04.2015 року на суму 2 000 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 12 від 30.04.2015 року на суму 6 624,52 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 13 від 20.05.2015 року на суму 50 000 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 14 від 25.05.2015 року на суму 2 000 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 15 від 29.05.2015 року на суму 33 000 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 16 від 29.05.2015 року на суму 6 551,63 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 17 від 19.06.2015 року на суму 4 000 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 18 від 22.06.2015 року на суму 60 200 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 19 від 26.06.2015 року на суму 6 335,61 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 20 від 20.07.2015 року на суму 3 500 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 21 від 21.07.2015 року на суму 64 700 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 22 від 24.07.2015 року на суму 6 335,31 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 23 від 04.08.2015 року на суму 99 880 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 24 від 05.08.2015 року на суму 99 940 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 25 від 06.08.2015 року на суму 99 980 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 26 від 10.08.2015 року на суму 87 270 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 27 від 27.08.2015 року на суму 99 700 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 28 від 28.08.2015 року на суму 99 700 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 29 від 31.08.2015 року на суму 99 700 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 30 від 31.08.2015 року на суму 6 335,31 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 31 від 02.09.2015 року на суму 92 000 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 32 від 08.09.2015 року на суму 70 000 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 33 від 18.09.2015 року на суму 6 335,31 грн., строк повернення - 30.06.2016 року, договір № 34 від 29.09.2015 року на суму 30 000 грн., строк повернення - 30.06.2016 року, договір № 35 від 20.10.2015 року на суму 3 100 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 36 від 21.10.2015 року на суму 7 107,53 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 37 від 10.11.2015 року на суму 67 000 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 38 від 16.11.2015 року на суму 2 000 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 39 від 20.11.2015 року на суму 4 000 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 40 від 24.11.2015 року на суму 5 907,72 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 41 від 30.12.2015 року на суму 5 907,72 грн., строк повернення - 31.12.2015 року, договір № 1 від 29.01.2016 року на суму 4 707,90 грн., строк повернення - 31.12.2016 року, договір № 2 від 29.02.2016 року на суму 3 699,93 грн., строк повернення - 31.12.2016 року, договір № 3 від 31.03.2016 року на суму 3 699,93 грн., строк повернення - 31.12.2016 року.
 
У період укладення вищевказаних договорів про надання зворотної фінансової допомоги  від імені Публічного акціонерного товариства «Науково-виробничий концерну«Наука» їх підписав  ОСОБА_4 , якій  обіймав посади :  заступника Генерального директора даного товариства та в.о. Генерального директорацього ж товариства.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.
Частиною 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
У матеріалах справи відсутній Статут Публічного акціонерного товариства «Науково-виробничий концерн «Наука», який діяв в період укладення вищевказаних договорів про надання зворотної фінансової допомоги, або інший документ (доручення тощо), в якому було б  передбачено повноваження осіб, що займали посади (  заступника Генерального директора  та  в.о. Генерального директора) на укладання від імені товариства договорів зворотної фінансової допомоги за відсутності згоди генерального директора, акціонерів, загальних зборів, тощо. 
У відомостях, наявних у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, серед переліку осіб, які можуть вчиняти дії від імені ПАТ  «Науково-виробничий концерн «Наука», у тому числі підписувати договори, наявний лише керівник - ОСОБА_2 .  
Посади: заступник генерального директора та в.о. генерального директора серед указаного переліку відсутні.
 
Позивач звертаючись до суду з позовом вказував на те, що  надані ним докази (договори, прибуткові касові квитанції за наявності підписів сторін та печатки) та сама відсутність заперечень відповідача факту укладення договорів, вказує на дію презумпції чинності правочину.
Колегія суддів вважає, що зазначені доводи скаржника відносно того, що відповідач не заперечував фактів укладення договорів, а отже діє презумпція чинності правочину, не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки згідно положень ч. 1 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою.
 
Разом з тим, в ході розгляду справи відповідачем не вчинено будь-яких дій, які б свідчили про схвалення правочинів щодо надання поворотної фінансової допомоги ПАТ  «Науково-виробничий концерн «Наука» з ОСОБА_1 .
Крім того, позивачем також не надано  доказів звернення до відповідача з питань повернення наданої зворотної допомоги  по закінченню строку їх повернення, щоб давало підстави суду перевірити  питання щодо  схвалення  відповідачем зазначених у позові правочинів.
 
За таких обставин у суду відсутні підстави вважати, що між сторонами дійсно виникли правовідносини позики, що є підставою для залишення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення коштів - без задоволення.
 
За змістом ст. 376 ЦПК України, підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
З урахуванням вищевикладеного, колегія  суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшовши правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , частково помилково зазначивши підстави такої відмови. У зв`язку з чим постановлене судове рішення підлягає зміні в частині викладення в мотивувальній частині  судового рішення підстав відмови у задоволенні позовних вимог, з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.
Керуючись ст.ст.  368, 372, 374, 376,  381-383, 384, 387 ЦПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а :
 
Апеляційну скаргу адвоката Логінова Костянтина Еварестовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 ,  задовольнити частково.
 
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення суду в редакції цієї постанови.
 
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          
           Повний текст постанови  складено  08 грудня 2020 року.
             
Суддя - доповідач:   

Судді: