Ухвала
Іменем України
07 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 200/6870/19
провадження № 61-16185ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.,
розглянув касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, що завдана незаконними діями органів дізнання та досудового слідства,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом 
до ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (далі - ліквідаційна комісія ГУ МВС України в Дніпропетровській області), Держави Україна в особі Державної казначейської служби України (далі - ДКСУ), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з ДКСУ за рахунок державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку державного бюджету України на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, що завдана незаконними діями органів дізнання та досудового слідства, кошти у розмірі 1 000 000 грн.
Заочним рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 09 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов`язано ДКСУ списати у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку державного бюджету України на користь 
ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 700 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої їй незаконними діями органів дізнання та досудового слідства.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Повернуто ОСОБА_1 судовий збір у сумі 9 605 грн, що сплачений 
28 травня 2019 року за квитанцією № 0.0.13667761168.1.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги є мотивованими та доведеними, тому з урахуванням обставин справи, засад справедливості та розумності, відшкодування у визначеному судом розмірі за заподіяну ОСОБА_1 органами досудового слідства та прокуратури моральну шкоду, є розумним та достатнім.
Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду першої інстанції, 
ГУ ДКСУ в Дніпропетровській області та ліквідаційна комісія ГУ МВС України в Дніпропетровській області оскаржили його в апеляційному порядку.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року апеляційні скарги ГУ ДКСУ в Дніпропетровській області та ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Дніпропетровській області на заочне рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 09 квітня 
2020 року повернуто заявникам, як передчасно подані.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що апеляційні скарги були подані на заочне рішення без додержання порядку перегляду заочного рішення, передбаченого розділом ІІІ глави 11 ЦПК України, тому підлягають поверненню заявникам, як передчасно подані.
У касаційній скарзі ГУ ДКСУ в Дніпропетровській області просить скасувати ухвалу апеляційного суду і передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Суди встановили, що у травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Дніпропетровській області, Держави Україна в особі ДКСУ про відшкодування моральної шкоди, що завдана незаконними діями органів дізнання та досудового слідства.
Заочним рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 09 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ДКСУ списати у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку державного бюджету України на користь 
ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 700 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої їй незаконними діями органів дізнання та досудового слідства. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Повернуто ОСОБА_1 судовий збір у сумі 9 605 грн, що сплачений 28 травня 2019 року за квитанцією 
№ 0.0.13667761168.1.
Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду першої інстанції, 
ГУ ДКСУ в Дніпропетровській області та ліквідаційна комісія ГУ МВС України в Дніпропетровській області оскаржили його в апеляційному порядку.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року апеляційні скарги ГУ ДКСУ в Дніпропетровській області та ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Дніпропетровській області на заочне рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 09 квітня 
2020 року повернуто заявникам, як передчасно подані.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська 09 квітня 2020 року ухвалено саме заочне рішення. 
Відповідно до частини першої статті 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Із заявою про перегляд заочного рішення Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська від 09 квітня 2020 року відповідачі не зверталися.
Право на оскарження заочного рішення в апеляційному порядку 
у відповідача виникає лише після проведення судом першої інстанції процедури його перегляду за заявою відповідача і постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. 
У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (частина четверта статті 287 ЦПК України).
Зазначений порядок є спеціальним і представляє окрему стадію судового процесу, дотримання якої відповідачем є обов`язковим.
Повертаючи апеляційні скарги ГУ ДКСУ в Дніпропетровській області та ліквідаційній комісії ГУ МВС України в Дніпропетровській області, як передчасно подані, апеляційний суд, правильно застосувавши норми статей 284, 287 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що процесуальним законом визначено спеціальний порядок перегляду заочного рішення, який відповідачами не дотримано.
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами 
і метою, яка має бути досягнута. 
При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 
2010 року). 
Аналогічний висновок містяться в постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).
Частиною другою статті 288 ЦПК України передбачено право позивача на оскарження заочного рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом, тоді як ГУ ДКСУ в Дніпропетровській області та ліквідаційна комісія ГУ МВС України в Дніпропетровській області є відповідачами у цій справі і для них законом встановлено інший наведений вище порядок оскарження (перегляд) заочного рішення.
Відповідачі з метою захисту своїх прав наділені правом на звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення, а у випадку залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення мають право на апеляційне оскарження заочного рішення.
Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Відповідно до частини п`ятої, шостої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, що завдана незаконними діями органів дізнання та досудового слідства, за касаційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                І. М. Фаловська
В. С. Висоцька
І. В. Литвиненко