УХВАЛА

30 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 522/10785/19
адміністративне провадження № К/9901/30416/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Соколова В.М.,
суддів: Єресько Л.О.,  Загороднюка А.Г., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 21 вересня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року у справі №522/10785/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Головного управління Державної Міграційної служби України в Одеській області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження та заборону в`їзду,

УСТАНОВИВ:
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовом, в якому просив визнати противоправним і скасувати рішення від 24 травня 2019 року №372 про примусове повернення до країни походження або третьої раїни іноземця або особи без громадянства громадянина Індії ОСОБА_1 , зобов`язання його покинути територію України у термін до 22 червня 2019 року.
Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 21 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 21 вересня 2020 року скасовано щодо відмови у задоволенні позовних вимог про скасування рішення відповідача №372 від 24 травня 2019 року в частині заборони в`їзду ОСОБА_1 в Україну строком на три роки.
У цій частині ухвалено постанову, якою визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №372 від 24 травня 2019 року в частині заборони в`їзду ОСОБА_1 в Україну строком на три роки.
В іншій частині рішення Приморського районного суду міста Одеси від 21 вересня 2020 року залишено без змін.
Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу.
Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та стаття 13 КАС України.
Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.
Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.
Статтями 280, 281, 287, 288 КАС України передбачено особливості провадження у справах за адміністративними позовами органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування про встановлення обмеження щодо реалізації права на свободу мирних зібрань; особливості провадження у справах за адміністративними позовами про усунення перешкод та заборону втручання у здійснення права на свободу мирних зібрань; особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця; особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців або осіб без громадянства за межі території України.
У свою чергу, стаття 288 КАС України передбачає особливості провадження у справах за адміністративним позовом з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців або осіб без громадянства за межі України.
З матеріалів касаційної скарги вбачається, що спір у цій справі виник у відносинах з приводу примусового повернення позивача за межі України.
За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження рішення суду апеляційної інстанції в касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.
Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.
Аналіз ухвалених у цій справі судових рішень та встановлених обставин справи і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку про те, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовної практики в такій категорії адміністративних справ.
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
З огляду на вказане, підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 333 КАС України, 

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 21 вересня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року у справі №522/10785/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Головного управління Державної Міграційної служби України в Одеській області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження та заборону в`їзду.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	В.М. Соколов Л.О. Єресько  А.Г. Загороднюк