ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/2317/20                                                Головуючий у 1-й інстанції:  Брагіна О.Є. 
                                                                                                  Суддя-доповідач:  Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  24 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                      Василенка Я.М.,
суддів                                                 Ганечко О.М., Кузьменка В.В. 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату недоїмки, -
                                                     В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправною та скасувати вимогу від 04.02.2020 № Ф-2408-54 про стягнення боргу (недоїмки) у сумі 531  974, 00 грн.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Державної податкової служби у Київській області звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 05.12.2018 зареєстрований як фізична особа-підприємець, основним видом діяльності позивача є видання книг (код КВЕД - 58.11), місце провадження господарської діяльності - АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з ЄДР (а.с. 7-9). 
З 01.01.2019 позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування, що визнано сторонами. 
У період з 19.07.2019 по 25.07.2019 контролюючим органом була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності фізичної особи, платника податків - ОСОБА_1 , з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних податків і зборів при отриманні доходу від здійснення діяльності, пов`язаної з будівництвом та продажем нерухомого майна за період з 01.01.2015   по 31.12.2018 (а.с. 83-91).
Результати проведеної перевірки зафіксовані у акті від 01.08.2019 № 687/10-36-1303/ НОМЕР_1 , а саме виявлені порушення ОСОБА_1 вимог ПК України, Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", зокрема щодо заниження податку на доходи фізичних осіб за 2015-2018, що підлягає сплаті до бюджету, не нарахування, не обчислення та не сплати ЄВ, заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності (а.с. 83-91). 
 На підставі вказаного акту, 05.09.2019, ГУ ДПС у Київській області були прийняті рішення № 000023304 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником податків своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 99 809, 41 грн. та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 05.09.2019 № Ф-0000243304 у розмірі 434 936,86 грн. (а.с. 92, 93).
Через несплату позивачем, встановленої суми штрафу та недоїмки по сплаті ЄСВ, відповідачем 04.02.2020 була сформована нова вимога про сплату боргу (недоїмки) на загальну суму 531 974 грн., яка включає до себе недоїмку у розмірі 432 164, 59 грн. та штраф у розмірі 99 809, 41 грн., яка й оскаржується позивачем (а.с. 82). 
Відповідачем вказану вимогу звернуто до виконання, постановами державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Примак К.В. від 19.05.2020  відкрито виконавче провадження № 62041889 та накладено арешт на майно, що належить боржнику - ОСОБА_1 (а.с. 100-101). 
Не погоджуючись з прийнятими відповідачем рішенням про застосування штрафних санкцій та вимогою від 05.09.2019, позивач оскаржив їх до суду.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2020 у справі № 320/5983/19, зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 05.09.2019 № 000023304 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником податків своєчасно не нарахованого єдиного внеску; визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про сплату боргу від 05.09.2019 № Ф-0000243304.
З наданого відповідачем витягу з облікової інтегрованої картки ОСОБА_1 слідує, що починаючи з моменту реєстрації позивача як ФОП, а саме з 05.12.2018, він своєчасно сплачує ЄСВ, у 2018 - у розмірі 819,06 грн., у 2019 - у розмірі 918,06 грн. та у 2020 - у розмірі 1039,06 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями за 2019-2020 роки (а.с. 18-32).  
Також, позивач своєчасно подавав контролюючому органу податкові декларації про майновий стан і доходи, звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (а.с. 10-17). 
Вважаючи вимогу відповідача про сплату боргу № Ф-2408-54 від 04.02.2020 протиправною та такою, що підлягає скасуванню, ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки рішення ГУ ДФС у Київській області від 05.09.2019 № 000023304 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником податків своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимога ГУ ДФС у Київській області про сплату боргу від 05.09.2019 № Ф-0000243304, які були безпосередньою підставою для прийняття спірної вимоги у даній справі, скасовані в судовому порядку, то позовні вимоги слід задовольнити.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючих органів, зокрема, якщо платник податків має на кінець календарного місяця борг з єдиного внеску. Також, апелянт зазначає, що спір у даній справі відсутній, оскільки контролюючим органом спірну вимогу про сплату боргу відкликано. 
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Відповідно до частини 2 статті 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.
Частинами 2, 3 ст. 9 Закону № 2464 передбачено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів , бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Відповідно до частини 8 статті 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця.
При цьому, платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.
Відповідно до пункту 4 статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
У разі несплати частини суми страхових внесків, що сплачується за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України", орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової і митної політики, інформує про це платників єдиного внеску.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.
Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.
Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.
У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.
У випадках, зазначених в абзаці дев`ятому цієї частини, орган доходів і зборів також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються.
Згідно частини 5 статті 25 Закону № 2464-VI вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.
Колегія суддів зауважує, що оскаржуваною вимогою відповідача від 04.02.2020 № Ф-2408-54 ОСОБА_1 зобов`язано сплатити борг (недоїмку) з єдиного внеску в сумі 531  974, 00 грн. (недоїмка - 432 164, 59 грн., штраф -  99 809, 41 грн., що утворилась станом на 31.12.2019.
При цьому, з інтегрованої картки платника податків - ОСОБА_1 , у вказану суму заборгованості відповідачем включено заборгованість з єдиного внеску у розмірі 432 164, 59 грн. та штраф у розмірі 99 809, 41 грн., що увійшли до рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 05.09.2019 № 000023304 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником податків своєчасно не нарахованого єдиного внеску та податкової вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про сплату боргу від 05.09.2019 № Ф-0000243304.
Водночас, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2020 у справі № 320/5983/19 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 05.09.2019 № 000023304 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником податків своєчасно не нарахованого єдиного внеску; визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про сплату боргу від 05.09.2019 № Ф-0000243304.
Тобто, грошові зобов`язання визначені у податковій вимозі від 05.09.2019 № Ф-0000243304 у сумі 432 164, 59 грн. та рішенні від 05.09.2019 № 000023304 про застосування штрафних санкцій у сумі 99 809, 41 грн. скасовано в судовому порядку. 
В той же час, порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.05.2016 за № 751/28881 (далі- Порядок № 422).
Згідно п. 1 глави 4 розділу ІV Порядку № 422 відображенню в інформаційній системі органів ДФС підлягають матеріали, які зареєстровані в інформаційних системах, що забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, та мають безпосередній зв`язок з матеріалами, внесеними до підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи в ході виконання її функцій.
Такими матеріалами є:
- скарга (заява) платника податків; 
- рішення про результати розгляду скарги (заяви); 
- ухвала суду про відкриття провадження;
- рішення суду, прийняте по суті.
У відповідності до п. 2 глави 4 розділу ІV Порядку № 422 на підставі інформації з інформаційної системи органів ДФС, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження, про початок/продовження процедури судового оскарження (ухвала суду про відкриття провадження) донарахована/зменшена сума вважається неузгодженою (статус податкового повідомлення-рішення/рішення/вимоги та рішення щодо єдиного внеску в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, змінюється на "Оскаржується в судовому порядку").
У той же час, дані інтегрованої картки платника податків позивача (станом на час винесення оскаржуваної вимоги) вказують на те, що інформація про скасування в судовому порядку податкової вимоги від 05.09.2019 № Ф-0000243304 у сумі 432 164, 59 грн. та рішення від 05.09.2019 № 000023304 про застосування штрафних санкцій у сумі 99 809, 41 грн. не відображена.
Як наслідок, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2020 № Ф-2408-54, яка враховує скасовану в судовому порядку заборгованість, визначену податковою вимогою від 05.09.2019 № Ф-0000243304 та рішенням від 05.09.2019 № 000023304 про застосування штрафних санкцій.
Доводи апелянта про те, що спір у даній справі відсутній, так як контролюючим органом спірну вимогу про сплату боргу відкликано, колегія суддів не бере до уваги, оскільки це не спростовує протиправність такої спірної вимоги. Більше того, вимога ГУ ДПС у Київській області від 04.02.2020 № Ф-2408-54 знаходиться на виконанні у державного виконавця ДВС, виконавче провадження не закрито та позивач значиться боржником у Єдиному реєстрі боржників, що свідчить про зловживання відповідачем своїми повноваженнями.
При цьому, проаналізувавши інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.
Також, надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                    Василенко Я.М.
                           
Судді:                                                                                          Ганечко О.М.

                                                                                                              Кузьменко В.В.