ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 380/2654/20 пров. № А/857/9579/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                              Коваля Р.Й., Святецького В.В. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області, 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року (суддя - Гавдик З.В., час ухвалення - не вказано, місце ухвалення - м.Львів, дата складання повного тексту - 06.07.2020), 
в адміністративній справі №380/2654/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, 
про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 

                                                         встановив: 

У квітні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової допомоги, у зв`язку із отриманням поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції; 2) зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області прийняти рішення про виплату ОСОБА_1 одноразової допомоги, у зв`язку із отриманням поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції, в розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому буде прийнято рішення про виплату. 
Відповідач Головне управління Національної поліції у Львівській області позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової допомоги, у зв`язку із отриманням поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції. Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівській області прийняти рішення про виплату ОСОБА_1 одноразової допомоги, у зв`язку із отриманням поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції, в розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому буде прийнято рішення про виплату. 
З цим рішенням суду першої інстанції від 30.06.2020 року не погодився відповідач Головне управління Національної поліції у Львівській області та оскаржив його в апеляційному порядку. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що при розгляді документів було встановлено, що подані позивачем у 2016 році документи не відповідали вимогам Наказу МВС України від 11.01.2016 №4 та у поданому переліку не були підставою для призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги. Вказує, апелянт, що у зв`язку з тим, що до Порядку №4 були внесені зміни Наказом МВС від 21.09.2017 №788 "Про внесення змін до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського", зареєстр. в Мінюсті України 18.10.2017 за №1273/31141, з метою врегулювання порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, було визначено, що положення Порядку в редакції цього наказу застосовуються до поліцейських та осіб, яким одноразова грошова допомога, визначена статтею 97 Закону України "Про Національну поліцію", на момент набрання чинності цим наказом не призначена та/або не виплачена. Тому, ГУНП у Львівській області листом від 20.12.2018 №833/05/17-2018 повідомлено ОСОБА_1 про необхідність звернутися в Управління фінансування забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП у Львівській області для написання заяви (рапорта) встановленого зразка. Апелянт також вказує, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем не дотримано вимог подання відповідної заяви та необхідних документів до Управління фінансування забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП у Львівській області з врахуванням вимог листа від 20.12.2018 №833/05/17-2018. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт ГУНП у Львівській області просить оскаржене рішення суду від 30.06.2020р. скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. 
Позивач ОСОБА_1 подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду від 30.06.2020 без змін. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу відповідача слід задоволити частково, з урахуванням наступного. 

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що наказом начальника ГУНП у Львівській області №95о/с від 23.03.2016 року «По особовому складу» позивача ОСОБА_1 звільнено з 31.03.2016 року зі служби в поліції відповідно до п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу). 
Відповідно до довідки МСЕК серії 12ААБ №000763 від 20.04.2016 року про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, позивачу встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 20% внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків від 25.04.2011, причина втрати: згідно "свідоцтва про хворобу" №32 від 03.03.2016 (а.с. 3-зв.). 
Також встановлено, що у 2016 році позивач звернувся з заявою (рапортом) до т.в.о. начальника ГУНП у Львівській області з проханням про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із отримання травми пов`язаної із виконання службових обов`язків. До заяви додано наступні документи: довідка МСЕК про результати визначення професійної працездатності; свідоцтво про хворобу; копія висновку службового розслідування; копія актів Ф Н1, Н5; рахунок Приватбанку; копія паспорта та ідентифікаційного коду (а.с. 4). 
За результатами розгляду вказаної заяви за 2016 рік відповідачем жодного рішення не прийнято. 

Суд апеляційної інстанції частково погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для повного задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного. 
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII). 
Відповідно до положень статті 1 Закону №580-VIII, Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом убезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом. 
Статтею 3 Закону №580-VIII передбачено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України а постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами. 
Пунктом 4 частини 1 статті 97 Закону №580-VIII визначено, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання у разі: визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті. 
Таким чином, зазначене положення Закону застосовується виключно за обов`язкової одночасної наявності, щонайменше, трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення): 1) інвалідність повинна наступити внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції; 2) інвалідність повинна наступити не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції; 3) причиною звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції. 
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах, зокрема, від 19 вересня 2018 року у справі №373/1188/16-а та від 20 вересня 2018 року у справі №296/9456/16-а. 
Так, з матеріалів справи слідує, що позивач звільнений зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію", через хворобу. 
Відповідно до положень частини другої статті 97 Закону №580-VIII, порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України. 
З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського наказом Міністерства внутрішніх справ України №4 від 11.01.2016 року затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок №4). 
Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку №4 (тут і надалі в редакції на час розглядуваних правовідносин, тобто станом на 2016 рік), днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії. 
Заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського (пункт 3 розділу ІІІ Порядку № 4). 
Відповідно до пункту 5 розділу III Порядку №4, для виплати одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає фінансовому підрозділу: 1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). 
За правилами пункту 1 розділу IV Порядку №4, фінансові підрозділи в десятиденний строк з дня реєстрації документів готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, форма якого наведена у додатку 2. Висновок про призначення одноразової грошової допомоги складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівником фінансового підрозділу та керівником підрозділу, де проходить (проходив) службу поліцейський. 
Згідно з пунктом 2 розділу IV Порядку №4, рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги приймає керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції), у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови. 
Таким чином, Порядком №4 регламентовано, що заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського. 
Така заява (рапорт) повинна бути розглянута керівником відповідного органу Національної поліції у 15-ти денний строк і за результатами розгляду повинно бути прийнято відповідне рішення, а саме, наказ про виплату такої допомоги, або ж мотивоване письмове повідомлення для заявника про відсутність підстав для такої виплати. 
Судом встановлено, що у 2016 році позивач ОСОБА_1 подав до керівника ГУНП у Львівській області заяву (рапорт) про проведення виплати ОГД, до якої було додано наступні документи: довідка МСЕК про результати визначення професійної працездатності; свідоцтво про хворобу; копія висновку службового розслідування; копія актів Ф Н1, Н5; рахунок Приватбанку; копія паспорта та ідентифікаційного коду. 
Така заява (рапорт) із доданими документами були прийняті до розгляду як такі, що подані у відповідність до вимог чинного законодавства. 
Однак, всупереч вказаним вище приписам Порядку №4, така заява (рапорт) не була розглянута по суті керівником ГУНП у Львівській області чи іншою уповноваженою особою у 15-ти денний строк, і жодного рішення (про виплату чи про відмову у виплаті ОГД) не було прийнято. Тобто, відповідачем не вирішено по суті питання щодо наявності чи відсутності підстав для виплати позивачу ОГД за його заявою (рапортом) від 2016 року. 
Таким чином, враховуючи наведені вище фактичні обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів апеляційного суду, приходить до висновку про передчасність та безпідставність позовних вимог в частині щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення про виплату позивачу одноразової допомоги. 
Згідно ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. 
Відповідно до ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Таким чином, апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області слід задоволити частково, рішення суду першої інстанції від 30.06.2020 скасувати та прийняти нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог. 

Суд апеляційної інстанції також враховує, що у зв`язку із наявністю підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог частково, відповідно до вимог статей 139, 322 ч.4 КАС України, підлягають розподілу судові витрати по справі. 
Так, зі змісту позовної заяви видно, що позивач заявив вимоги немайнового характеру. 
Розмір відповідних судових витрат позивача підтверджується наявною в матеріалах адміністративної справи квитанцією (а.с. 21). 
Тому, в користь позивача слід стягнути із відповідача сплачений судовий збір за подання адміністративного позову в сумі 840,80 грн.. 
Відносно обгрунтувань та вимог позивача щодо відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, то колегія суддів враховує наступне. 
Відповідно до ч.2 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. 
Згідно ч.3 ст.134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України). 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст.134 КАС України). 
Отже, наведеними вище правовими нормами встановлено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Крім цього, колегія суддів враховує, що відповідно до п.4 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. 
Тобто, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво, та інші види адвокатської діяльності. 
Згідно п.9 ст.1 цього Закону, представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. 
Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). 
Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності є, зокрема: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до ст.17 Закону України №3477- IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. 
У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V). 
У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями). 
З матеріалів справи видно, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, позивачем (представником позивача) надано: договір про надання правової допомоги №9/1 від 17.02.2020р., укладений між позивачем ОСОБА_1 та адвокатами Тунським А.Р. та Петренко О.В. ; Додатковий договір від 01.06.2020 про внесення змін до Договору про надання правової допомоги №9/1 від 17.02.2020; Акт про надання правової допомоги від 22.06.2020 до Договору №9/1 від 17.02.2020; меморіальний ордер №@2PL391083 від 01.05.2020 на суму 1000 грн. та меморіальний ордер №@2PL813796 від 22.06.2020 на суму 1000 грн. (а.с. 47-52). 
Так, відповідно до Акту про надання правової допомоги від 22.06.2020 до Договору №9/1 від 17.02.2020 виконавцем - адвокатом Тунським А.Р. надано Замовнику - ОСОБА_1 наступні послуги: підготовка позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії та підготовка відповіді на відзив на загальну суму 2000 грн.. 
Також, з матеріалів справи видно, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції на суму 500 грн. позивачем (представником позивача) до відзиву на апеляційну скаргу додано: копію додаткового договору №1; акт про надання правової допомоги від 14.09.2020; квитанція №0.0.1834280820.1 від 14.09.2020. 
З Акту про надання правової допомоги від 14.09.2020 видно, що адвокатом - Тунським А.Р. підготовлено відзив на апеляційну скаргу у справі №380/2654/20 на суму 500 грн.. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість стягнення із відповідача в користь позивача витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 2000 грн. та витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 500 грн.. 

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Згідно п.10 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд 

                                                               постановив: 

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області - задоволити частково. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року в адміністративній справі №380/2654/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - скасувати і прийняти нову постанову. 
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не розгляду по суті заяви (рапорту) ОСОБА_1 за 2016 рік про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з наслідком травми, отримання якої пов`язане з виконанням службових обов`язків. 
Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області розглянути по суті заяву (рапорт) ОСОБА_1 за 2016 рік про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з наслідком травми, отримання якої пов`язане з виконанням службових обов`язків, і за результатами розгляду прийняти відповідне рішення, та повідомити ОСОБА_1 про прийняте рішення. 
У задоволенні решта позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області (ЄДРПОУ 40108833) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати у виді сплаченого судового збору за подачу адміністративного позову в сумі 840 грн., витрат на правову допомогу в суді першої інстанції в сумі 2000 грн. та витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 500 грн.. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Р. Й. Коваль 	
 	 	В. В. Святецький