Ухвала 
 
13 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 438/558/16-ц 
провадження № 61-15931ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 21 березня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої невиконанням спадкового договору, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої невиконанням спадкового договору. 
 
Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 21 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року, в задоволенні позову відмовлено. Повний текст постанови апеляційної інстанції складено 28 вересня 2020 року. 
 
28 жовтня 2020 року ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 21 березня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року               № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , не відповідає зазначеним вище вимогам закону, оскільки заявник узагальнено посилається на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України), та не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження. 
 
Крім того, ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , в прохальній частині поданої касаційній скарзі просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, а зі змісту мотивувальної частини касаційної скарги вбачається прохання скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Крім цієї касаційної скарги,  ОСОБА_1 , 28 жовтня 2020 року подала ще одну касаційну скаргу на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 21 березня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог. 
 
У зв`язку з цим заявнику необхідно уточнити вимоги касаційної скарги та її прохальну частину відповідно до вимог пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України, і надати касаційну скаргу (у новій редакції) та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.
 
Згідно із частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 21 березня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року залишити без руху.
 
Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк до 14 грудня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                             Ю. В. Черняк